S. BIRGER, VEGETATIONEN 0. FLORAS I ARKTISKA NORRBOTTEN. 49 



med säkerhet påstå, att svedjebruk och skogseld motverkat 

 granens utbredning, dä de däremot underlättat björkens, as- 

 pens och gråalens. Björkskogen torde i vanliga fall nå en- 

 dast en ålder af 30 — 40 år, innan barrträden, särskildt granen, 

 blifva härskande. 1 



Björkskogens uppkomst ur ängar, stränder och andra 

 trädlösa samhällen underlättas genom björkens förmåga att 

 genom öfverskuggning hindra videbuskarna att sluta sig till 

 ett tätt bestand, något som björken däremot själf gör. 



Som exempel på björkskogstyper och dessas varierande 

 undervegetation må anföras trenne anteckningar, den första 

 från en björkäng med glest björkbestånd, den andra från en 

 lund med tätt slutet björkbestånd, den tredje en björkbränna 

 på en bergtopp, där återväxt af björkskog ägt rum efter 

 skogsbrand. 



Björkäng kring bäcken Harrijoki (flytande frän sjön 

 Rytijärvi 67 c 15' n. br., cirka 180 m. ö. k., d. 6 aug. 1902). 

 Träd. Soc. Betitla odorata växande i tämligen o-lest be- 



stånd. 

 Sol. Pinas abies, P. silvestris. 

 Buskar. Cop. Bibes nigrum V. 



Spars. Piibes rubrum V, Salix lapponum V, Älnus 



incana. 

 Sol. Sorbus uucuparia III. 

 Gräs. Greg. Car ex ampullacta (närmast bäcken) IV. C. 



cce spit osa IV. 

 Cop. Poa pratensis II, Aira ccespitosa I. Equi- 



setum silcaticum, E. palustre. 



Spars. Juncus filiformis (vid bäckkanten) III, Garea 



canescens IV, Calamagrostis lanceolata II, 



Agrostis borealis II, Milium effasum V. 



Örter. Greg. Spircea ulmaria (särskildt vid bäckkanten) I. 



Cop. Trollius europaus V, Geranium silvaticum 



III, Polygonum viviparum IV. 

 Spars. Solidago rirgaurea III, Veronica longifolia 

 III, Bhinanthus minor III, Melampyrum 

 pratense III — IV, Cornus suecica IV, Viola 

 < pipsila V. Pamassia palustris II. Rubus 



1 Jmf. E. Tu. Sallmén. Atlas öfver Finland. Helsingfors 1899. Afd. 

 12 — lo. Skogarna sid. 13. 



Arkiv för botanik. Band 3. X:r 4. 4 



