62 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 4. 



jag här af flera skäl inskränka mig till att i korthet be- 

 handla blott trenne mera framträdande floraelement, näm- 

 ligen: 



1. Alpina arter. 



2. Sydliga arter. 



3. Ostliga arter. 



Alpina arter. 



Alpin tages här i en ganska vidsträckt betydelse, i det 

 att därmed betecknas alla växter, som i fjällregionen och del- 

 vis äfven inom björkregionen hafva sin egentliga hemvist. 

 De utgöra ej mindre än 54 arter (jämte o hybrider), sålunda 

 en ganska afsevärd procent af floran inom området. 



Gnaphalium supinum. 

 Erigeron pjolitus. 

 Petasites frigid a. 

 Saussurea alpina. 

 Gentiana nivalis. 

 Bartsia alpina. 

 Euphrasia lat i folia. 

 Sceptrum carolinum. 

 Pedicular is lapponica. 

 Pinguecula villosa. 

 Angelica archangelica. 

 Ranunculus lapponicus. 

 B. hyperboreus. 

 Thalictrum alpinum. 

 Viola biflora. 

 Viscäria alpina. 

 Stellaria alp estris. 

 (S. alpestris x lon g i folia). 

 S. crassifolia a paludosa. 

 Cerastium alpinum. 

 ( C. alpinum x enigare). 

 Sagina saxatilis. 



Saxifraga stellaris. 

 S. nivalis. 

 S. hir cuius. 

 Bhodiola rosea. 

 Epilfjbium palustre ß 



cum. 1 

 E. alsinifolium. 

 E. hornemanni. 

 Sibbaldia procumbens. 

 Astragalus alpmus. 

 Phaca frigida. 

 Arctostaphylos alpina. 

 Oxyria digyna. 

 Salix glauca. 

 Tofieldia palustris. 

 J uncus bigluntis. 

 J. trifidus. 

 Eriophorum ca llitrix. 

 E. russeolum. 

 E. scheuclizeri. 

 Carex *saxatilis. 

 C. rariflora. 



lapponi- 



1 Denna form har upptagits bland de alpina arterna, därför att den tyc- 

 kes vara frökonstant; så har jag t. ex. sett den vid Muonionalnsta växa sam- 

 man med fullt typiska exemplar af E. palustre, och hvarje öfvergång mellan 

 hufvudarten och formen saknades. 



