S. BIRGER, VEGETATIONEN 0. FLORAN I ARKTISKA NORRBOTTEN. 67 



likter från fjällväxternas första vandring från låglanden till 

 fjälltrakterna, eller om de tilläfventyrs äro kvarlefvor från 

 större utbredningsområden, hvilka fjällväxterna ägt under 

 eventuella kallare perioder, eller om de först sedan floran i 

 stort fått sin nutida fördelning vandrat ned till låglandet. 

 I det sistnämnda fallet framställer sig frågan om denna 

 vandring mot låglandet fortfarande äger rum. 



Innan jag söker besvara dessa spörsmål, vill jag nämna, 

 att granskogens gräns vid Torne älf är belägen vid Rantas- 

 joki 110 km. från områdets västgräns; tallskogens gräns vid 

 Torne träsk ligger 150 km. från områdets västgräns. Vid 

 Muonio älf upphör tallen vid Xaimakka, cirka 120 km. från 

 3Iuonio kapellags nordgräns. 



De svenska fjällen äro jämförelsevis langt aflägsna, medan 

 flera af Finlands visserligen låga fjäll, såsom Yllästunturi 

 (760 m.) och Pallastunturi (858 m.) ligga betydligt närmare. 



De alpina arterna förekomma således här på ganska be- 

 tydande afstånd från de trakter, där de ha sin egentliga 

 hemvist, däremot är höjdskillnaden mellan ståndorterna här 

 och i fjällen vida mindre än t. ex. i Härjedalen och Jämtland. 



Anmärkningsvärdt är att sa godt som alla ståndorter 

 för alpina växter i dessa trakter ligga un (ler marina gränsen 

 (jmf. kartan å taflan III). Da man emellertid ej känner, om 

 den senglaciala landhöjningen i området norr om Botten- 

 hafvet skedde i större eller mindre grad, medan klimatet 

 ännu var arktiskt, så är det omöjligt att af detta sakför- 

 hållande än så länge draga någon slutsats angående tiden 

 för de alpina arternas invandring till sina nuvarande växt- 

 platser inom området. 



Angående de klimatförhållanden, som rådt efter isens 

 afsmältning och således äfven sedan det undersökta området 

 höjdes öfver hafvet, divergera åsikterna i hög grad. 



Sernander 1 ansluter sig i hufvudsak till Blttts teori 

 om växlande våta och fuktiga perioder samt framhåller sär- 

 skildt, att under det oss närmast liggande skedet eller tiden 

 efter litorinatiden en försämring af klimatet ägt rum, hvil- 

 ken kort före nutiden efterföljdes af en klimatförbättring. 



1 R. Sernander, Om b. k. glaciala relikter. Bot. Not. 1894. — Ett pai 

 pseudorelikter. Bot. Not. 1895. — Fjällväxter i barrskogsresionen, Bihang till 

 K. V. A. Handl. 24 (1899), Afd. IIl/n:r 11. — Jmf. äfven: Om litorina tidens 

 klimat och vegetation. Geol. Fören. i Sthlni iorhandl. 15 (1893). 



