S. BIRGER. VEGETATIONEN O. FLORAN I ARKTISKA NORRBOTTEN. 71 



Den säkra och regelbundna mognaden af ett stort antal 

 frön och den längre tiden för fröspridningen bereda här de 

 alpina växterna sa afsevärda fördelar i striden med tillsam- 

 mans med dem lefvande arter, att det ej torde vara oberät- 

 tigadt att anse dessa förhallanden i mycket förklara, hvarför de 

 alpina arterna kunna hälla sig och utbreda sig inom laglandet. 



Olika spridningssätt och deras effektivitet. Sätten för 

 de alpina arternas utbredning från fjälltrakterna mot låg- 

 landet äro visserligen bade inånga och svartydda, men de 

 viktigaste torde vara: 



1. Med rinnande vatten. 



2. Med djur. 



3. Med vind. 



Att enbart af de alpina arternas förekomst pa älf stranden 

 sluta sig till en spridning med vattnet skulle vara förhastadt. 

 då det för deras uppträdande på älfstränderna naturligtvis 

 är af stor betydelse, att de just där finna det utrymme de 

 behöfva, och växlokaler, där de yttre förhållandena särskildt 

 öfverensstämma med deras fordringar. Särskildt är fuktig- 

 heten, både markens och den relativa luftfuktigheten, pa dessa 

 lokaler större. 



Sernander 1 framhåller, att ju längre lokalerna för de 

 s. k. glaciala och subglaeiala utposterna ligga från fjäll- 

 regionerna, dess större sannolikhet finnes för, att de äro rester 

 efter mera vidsträckta utbredningsområden, ju närmare där- 

 emot de utpostförande växtsamhällena ligga fjällen, dess mera 

 anledning att misstänka möjligheten af en i senare tid skedd 

 utvandring frän fjällen. 



Sannolikheterna för en sådan äro emellertid inom det här 

 behandlade området, trots de betydande af standen från fjäll- 

 trakterna, mycket stora. Att i detalj ange, huru langt ut- 

 öfver sina egentliga gränser de alpina arterna förekomma, är 

 ännu svart med den ringa kännedom man äger om floran i 

 angränsande fjälltrakter. Då Muonio älf, som därvid kanske 

 lämnar de intressantaste exemplen, mottager en mängd bi- 

 floder frän finska fioraomradet, oeh förhållandena därigenom 

 blifva mera svartydda samt föra utom ämnet för denna fram- 

 ställning, vill jag i stället något uppehålla mig vid sanno- 

 likheterna för en spridning längs Torne älf. 



1 R. Serxaxder. Fjällväxter i barrskogsregionen, 1. e. sid. 12. 



