P. G. E. THEORIN, KÄNNEDOMEN OM VAXTTRICHOMERNA. i 



bilda äfven på utväxta en ganska tät beklädnad. Haren äro 

 kranshår, hvilkas element med tillspetsad bas utgå från en 

 centrallinje och vetta åt alla håll. Elementen äro mot spetsen 

 utdraget af sm alnande och åtminstone på utväxta växtdelar 

 försedda med mycket tjocka väggar. Kransens element kunna 

 vara 8 — 32 eller flere, i hvilken senare händelse de i verk- 

 ligheten naturligtvis utgöras af 2 eller flere öfver hvarandra 

 belägna kransar. Hårsamlingen hvilar pa ett kortare eller 

 längre skaft, sammansatt af långdragna celler i en, 2 eller 

 flere. rader. Späda växtdelars kranshår ha allmänt korta skaft. 



I synnerhet på yngre växtdelar finnas öfverallt bland 

 kranshåren ej särdeles talrika glandier, som döljas af håren 

 och först efter noggrant betraktande bli märkbara. Dessa 

 glandier, som hvila på ett enradigt, 2 — 3 — 4-celligt skaft, äro 

 omvändt äggrunda eller mer långdragna och bestå af ett 

 större eller mindre antal stora celler (fig. 8), allteftersom 

 de själfva äro större eller mindre. På stora glandier finner 

 man ofta i toppen en hud, som är något aflägsnad från de 

 egentliga cellerna. I fullväxta glandier ha cellerna ett rödt, 

 stundom något brunaktigt innehåll. På bladskaftens inre, 

 nedtill utplattade sida, som i knopptills tandet tätt sluter sig 

 intill närmaste, yngre blad, finnas blott sådana glandier utan 

 inblandning med några hår, ehuru glandierna här i allmänhet 

 äro rätt späda. Så olika håren och glandierna än äro i 

 färdigbildadt skick, kan man dock för dem båda spåra ett 

 gemensamt ursprung. Kranshårens skaft kan bestå af celler 

 i en eller i 2 rader, och 2 eller ändå flere kransar kunna 

 stå öfver och tätt inpå hvarandra. I sådant fall är hår- 

 skaftet bra likt glandelskaftet. och om glandeln består af 

 2 — 3 rader celler öfver hvarandra. hvarje rad sammansatt af 

 ett par celler, så behöfde ju blott alla dessa celler efter före- 

 gången vertikal delning utväxa till långa element af en 

 krans, för att man skulle ha ett fullständigt, hos denna art 

 förekommande kranshår framför sig (I. A. a). 1 



Viburnum opulus L. Då de glatta knoppfjällen gå isär, 

 kommer ett framväxt, i toppen tudelt och nära 1 cm. långt 

 fodral till synes, h vilket omsluter de späda bladen. Detta 



1 Detta bestyrkes däraf, att enligt Hans Solereder. Systematische 

 »Anatomie» der Dieotyledonen, Stuttgart 1899. pag. 498, skola glandelcellerna 

 hos Caprifoliaces ofta visa tendens till strålbildning och i sammanhang här- 

 med stjärnhåren vara förvandlade glandier. 



