P. G. E. THEORIN, KÄNNEDOMEN OM VÄXTTRICHOMERNA. 13 



hvarpå det sitter en stor, ytterst tunnväggig cell, som är på 

 mångahanda sätt förgrenad. An är den nämligen tvåarmad. 

 än stjärnlikt förgrenad, än kandelaberlikt (fig. 42) och än 

 högst oregelbundet förgrenad. Grrenarne äro i allmänhet vida 

 och utsvällda, mer sällan smalare och aldrig utdragna till 

 pisksnärtar. På äldre växtdelar blir denna stora, vatten- 

 fyllda cell skrumpen. Hos Se. humilis, som ju blommar tidi- 

 gare, utgöras håren ock af en fot, men från dennes topp ut- 

 går en mycket lång spindeltrådscell med tjocka väggar. 

 Jämförda med dessa hår äro de, som finnas hos Se. hispanica, 

 hänförliga till III. B å schemat. 



Veratrum album L. (i Lobelianum (Bernh.). Stjälkens 

 öfre del har en tät, lucker beklädnad. Håren äro encelliga, 

 och detta är händelsen, äfven om 2 hår, såsom stundom 

 händer, ha gemensam basdel. Ifrån håret utgå ibland små 

 förgreningar. Håren kunna bli 0,5 mm. långa, äro upptill 

 rundadt aftrubbade samt i sin helhet vida och ha ytter- 

 ligt tunna väggar. På det utväxta bladets kant sitta 

 kortare sådana hår glest men ha naturligen setat tätt hos 

 det späda. 



Solanum tuberosum L. Späda växtdelar äro tätt besatta 

 med något platta, tunnväggiga och vattenfyllda hår, som be- 

 stå af nere eller färre, ofta utspända celler i en rad. Ehuru 

 de äro något knottriga på ytan, tyder det först sagda, på 

 att de med rätta föras till denna af delning. Det utväxta 

 bladets öfre sida har 3-celliga hår, hos hvilka de 2 nedre 

 cellerna äro vida, medan den yttersta, som är mycket smalare 

 men lika tunnväggig som de nedre, utåt är utdragen till en 

 fin, hvass spets. Också känns denna bladyta något sträf 

 eller frän. Samma trichom är således här först höljande 

 och sedan något sträf hetsa! strande (I. B). Den fullväxta 

 stjälken har glesa sådana hår (fig. 46), som bestå af 5 — 6 

 celler, bland hvilka de nedre äro vida och ofta utspända, 

 men den öfversta är lika smal och tillspetsad som bladhårets. 

 Dock äro stjälkhåren, på samma gång de äro slaka, alldeles 

 för långa, för att deras spetsiga ände skall kunna alstra 

 någon sträfhet (I. A. c). Blomskaft och foder hysa talrika 

 sådana hår, som äro något smalare och ända till 7-celliga. 

 Allra smalast äro dessa hår på undre bladskifvans nerver 

 och bladskaftets öfre sida. Hos alla utväxta växtdelar äro 

 en eller nere bland hårcellerna vissna.. Här och livar finnas 



