P. G. E. THEORIX. KÄNNEDOMEN OM VlXTTRICHOMERNA. 21 



där mer utdragna at ena sidan till påminnelse om de sträfva 

 haren. Kantbaren ha föga tjock y : ägg och rikligt med inne- 

 håll samt hysa små, spridda cu tic al aro jämnhet er pa ytan. 

 De stå på en liten upphöjning. 



Omphalodes linifolia (L.). De för öfrigt glatta bladens 

 äfvensom foderflikarnas kanter äro sträfva. ja småtaggiga. 

 Det är encelliga, bulbusförsedda hår. hvilka nedtill äro in- 

 stuckna i en dyna, som åstadkommer detta. Standom vetter 

 håret eller smat aggen med sin b vassa spets mycket framåt. 

 då bulbus blott är den utvidgade, undre sidan af hårets 

 nedre del. hvilken bulbus nästan fullständigt ömsintes af 

 dynan. Också är bulbus här både mycket längre och mycket 

 djupare än hos förra arten. En Omphalodes-småtagg var 

 0,3 mm. lång, kvaraf 0,i mm. hörde till bulbus. Dennas bredd 

 var ock O.i mm., men strax därframom var småtaggen blott 

 0,05 mm. bred. Håret var tjockväggigt, och dess cell rum 

 slutade en bra bit från spetsen, men det hade ända innehall. 

 Däremot var den af dynan omfattade delen af håret rätt 

 tunnväggig, och de celler, som omslöto hårbulbus, hade äfven 

 rätt tunna väggar. Stundom står håret mer rakt ut. da det 

 vanligen är längre och dess bulbus mindre sned. Upptill pa 

 nötternas krusiga, inåtböjda kant linnas encelliga, nästan 

 jämnbreda har. som, 0,a mm. langa, vid basen äro ovalt ut- 

 vidgade och mot spetsen något krökta samt aftruhbade (I. A. 

 a). De ha medelmåttigt tjocka väggar. 



GerUiana campestris L. x Pa de sträfva rotbladskanterna 

 sitta s*må, kägelformade scabritier med tilltrubbad spets. 

 Xästan hvarje kantens ytcell har mer eller mindre ut- 

 stjälpts till sådana spetsar. Också stå scabritierna i nere 

 rader och vetta än mer rakt ut, än mer snedt framåt. Hos 

 ett seabritie af vanliga storleken (fig. 20) var höjden frän 

 spetsen till motstående cellvägg O.w* mm. och frän spetsen 

 till linien a, gränsen mellan den fria delen och basdelen. 

 0,oi9 mm.. Den uppskjutna spetsen är nästan helt väggfylld, 

 och hos basdelen, som något vidgar sig uppåt, var cellväggen 



mm. tjock. Fig. 19 visar 2 scabritier. sedda utvändigt. 

 Man tinner deras yta tätt strierad med uppifrån divergerande 

 och parallella cuticular-ribbor. Stjälkbladens kanter hade 

 färre och svagare scabritier. 



1 Hörde till a suecica Muri». 



