R. KJELLMAN, LINNÉMINNEN I UPPSALA BOTANISKA TRÄDGÅRD. 5 



(jfr tan. 2), — »säkerligen (kurs. af mig) hörde till dem, som 

 Consistorium academicum den 28 /i 1707 beslöt inköpa» etc. Då 

 dessa inköptes från Holland, hade de väl, ehuru de angifvas 

 såsom unga, lefvat några år, innan de införlifvades med 

 Uppsala d. v. botaniska trädgård, och böra sålunda för när- 

 varande, om förhållandet är det angifna, hafva uppnått en 

 ålder af omkring d. v. s. något öfver eller något under 

 tvåhundra (200) år; jfr Swederus, s. 48. 



Det torde icke kunna anses oberättigadt, om jag säger 

 det vara ägnadt att väcka en viss förvåning, att Th. M. Fries 

 icke anger någon som helst källa för det påståendet, att alla 

 dessa växter med all säkerhet (kurs. af mig) voro Linnéaner, 

 då hans stora verk i öfrigt rikligt flödar af källuppgifter. 1 

 Det skulle för mig och säkert också för prefekter efter mig 

 varit af största vikt att hafva denna eller kanske dessa 

 källor att tillgå och särskildt af betydelse för den, som en 

 gång kommer att skrifva den nuvarande, från dess invigning 

 räknadt snart hundraåriga botaniska trädgårdens historia. 

 Också den är ett Linné- minne, då den enligt donationsbrefvet 

 tillkommit, emedan »von Linnés minne och Academiens heder 

 fordrar de anstalter, hvarigenom hans skickelige efterträdare 

 må kunna bibehålla hans företräde» framför »Utlänningar, 

 som ledde af hans ljus börjat täfla med hans Landsmän». 

 Jfr Swederus s. 135 och Fries anf. st. II s. 123. 



Jag dristar också påstå det vara märkligt, att då Linné- 

 lefnadstecknaren hade att tillgå så viktiga upplysningar om 

 trädgårdens Linné-växter, han icke under den tid af mer än 

 20 år, han utöfvade högsta tillsynen öfver botaniska träd- 

 gården, meddelade trädgårdsmästaren, att växter sådana som 

 Prunus Laurocerasus, Taxus baccata, Cypressus sempervircns, 

 Thuja occidentalism Moms all, a och Amygdalus communis voro 

 från Linnés tid och särskildt, sedan Morus nit/ ra. Amygdalus 

 communis och ^Linnés myrten» på 1890-talet oaktadt all om- 

 vårdnad till hans stora ledsnad utdogo^, han icke ens då 

 rekommenderade de många ännu lefvande arterna till träd- 

 gårdsmästarens ömmaste omvårdnad just af den grund, att 

 de med all säkerhet voro Linnéaner. Såsom af direktör 

 Petterssons ofvan intagna intyg (s. 3 — 4) framgår, har så icke 



1 Så hänvisas t. ex. rörande den så utförligt behandlade gödselstriden till 

 icke mindre än 16 protokoll och andra ämbetsskrifvelser utom enskilda bref 

 från Linné till flera personer (jfr II s. 114). 



