F. R. KJELLMAN, LINNÉMINNBN I UPPSALA BOTANISKA TRÄDGÅRD. 7 



trädgårdens växter, soni den mångårige trädgårdsmästaren 

 kunde lämna och äfven med största beredvillighet läm- 

 nade mig. 



Det var med största bestörtning, jag i Linnés lefnads- 

 tecknins: läste den med stor säkerhet framförda framställ- 

 ningen om botaniska trädgårdens »Linnéaner* och måste prisa 

 mig lycklig, att jag icke i ännu högre grad än som skett för- 

 gripit mig på dessa. Det blef naturligen min uppgift att 

 söka utforska, huru denna uppgift af lefnadsteckningens för- 

 fattare kunde så högst väsentligt afvika från de upplysnin- 

 gar, jag erhållit af i första hand trädgårdens mångårige träd- 

 gårdsmästare, som redan anställdes af Elias Fries och sedan 

 tjänstgjort under hela den tid Th. M. Fries och dennes före- 

 trädare voro botaniska trädgårdens prefekter. Mina före- 

 tagna undersökningar, som, om mina många andra göromäl 

 det tillåtit, kunde och kanske äfven bort hafva varit mera 

 omfattande och ingående, hafva ledt mig till det allmänna 

 resultatet, att alla de i Linné-lefnadsteckningen som s. k. 

 Linnéaner angifna träd, som jag verkligen låtit borttaga, icke, 

 såsom jag redan antydt, hafva kvarlefvat från Linnés tid. 

 Det är detta påstående jag nu skall söka bevisa, och hoppas 

 jag härmed kunna lämna ett, om också litet, bidrag till den 

 nuvarande botaniska trädgårdens historia. 



Jag behandlar träden i den ordning, i hvilken de i lef- 

 nadsteckningen (II s. 124) anföras. 



1. Laurus nobilis. 



Då jag tillträdde prefekturen öfver botaniska trädgården, 

 fanns det i frigidarium tolf stycken lagerträd. För närva- 

 rande finnas blott elf va, sedan jag ansett mig af skäl, som 

 blifvit i det föregående angifvet, böra borttaga ett. Af dessa 

 äro fem stycken så små, ehuru sinsemellan af olika storlek, 

 att det naturligtvis ej skulle kunna blifva någon tanke om, 

 att de varit med från Linnés tid och helt visst heller aldrig 

 af Linnés lefnadstecknare åsyftats. De sex, förut sju, öfriga 

 hafva alltid af trädgårdsfolket enligt deras egen uppgift 

 delats i två grupper: de stora och de icke stora lagrarna, hvilka 

 alltid hållits åtskiljs, om vintern i frigidarium, om sommaren 

 ute på frigidariegården. Alla dessa, sålunda äfven den af 

 mig borttagna, som tillhörde gruppen: de icke största, för- 



