8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIR 7. 



menar Th. M. Fries hafva lefvat sedan Linnés tid. Den i 

 trädgården gängse traditionen ntpekar däremot endast de tre 

 eller enligt en annan version 1 blott de två s. k. största lag- 

 rarna såsom »Linnéaner». De största tilltror sig Th. M. Fries, 

 såsom redan förut påpekats, kunna ange hafva funnits i den 

 gamla botaniska trädgården redan långt före Linné, från 

 1707. Jag måste för min del tillstå, att jag bar ytterligt 

 svårt att skilja mellan dessa båda grupper af stora lagrar. 

 För tillfället vill jag blott hänvisa till de bilder som här 

 lämnas af tre bland dem (se tan. 2); a återger den största 

 af alla, b den minsta af de tre s. k. största och c en af dem, 

 som icke räknats till denna grupp, utan blott förts bland de 

 större. Jag återkommer i det följande härtill. 



Lagern (Laurus nobilis) har mycket gamla anor i Uppsala 

 botaniska trädgårdar. Den upptages såsom tillhörande den 

 gamla botaniska trädgården i Olof Rudbecks katalog af 1666 

 i gruppen f, d. v. s. »the grääs, som ögona förlusta och 

 therföre hoos the fremmande för t hes blommas, blades, fröös 

 eller hela gräsetz skönhet medh stor flijt i Trädgårderne 

 planteras och skötas»; jfr Swederus s. 24, 31. Denna lager 

 har antingen utgått eller blifvit förstörd i 1702 års brand, 

 då »til dät ringesta mer än 600 eler 700 Species» blefvo »bort- 

 brände»; Swederus s. 46, not 1. Ty då prof. L. Roberg år 

 1707 föreslog Konsistorium att inköpa en hop salubjudna 

 unga lagerträd från Holland, motiverade han detta förslag 

 därmed, att »tillförende sädana slag icke finnas uti Kgl. Aca- 

 demiens Trädgård»; Konsistorium lämnade sitt bifall till 

 detta köp. Enligt Th. M. Fries skulle, såsom förut anförts 

 (s. 5), det vara dessa lagerträd eller en del af dem, som fun- 

 nos i den nuvarande botaniska trädgården, då han lämnade 

 prefekturen öfver densamma — och i så fall ännu finnas. Det 

 förefaller mig dock föga troligt, att dessa 1707 inköpta lag- 

 rar kunnat bestå under det förfall, hvari trädgården under 

 Olof Rudbeck d. y:s tid råkade, och sålunda varit bland de 

 knappt femtio utländska växter som återstodo, då Linné 1742 

 mottog trädgården; jfr Swederus s. 70. Ett stöd för detta 



1 Man jämföre de ofvan anförda intygen af trädgårdspersonalen. 



Redan det stora antalet talar häremot. I den af Linné för Akad. örta- 

 gårdsmästaren uppsatta instruktionen var stadgadt: »Han (trädgårdsmästaren) 

 bör kjänna alla i Trägården och Orangeriet befintliga Trän och wäxter, 

 hvaraf i, 2, högst 3 plantor skola finnas . . •>; jfr Swederus s. 131. 



