F. R. KJELLMAN, LINNÉMINNEN I UPPSALA BOTANISKA TRÄDGÅRD. 9 



antagande finner jag däri, att Linné i Hortus Upsaliensis 

 — hvarur ofvanstående uppgift är hämtad — efter att hafva 

 redogjort för sina åtgöranden att återupprätta trädgarden och 

 omnämnt, hurusom han i dessa sina bemödanden understödts 

 af naturforskare inom och utom landet genom gåfvor af frön 

 och lefvande växter — sålunda hade grefve C. F. Törnflycht 

 skänkt 15 st. vackra orangeriträn — säger: »et sic Hortus 

 La uris, Citris, Aurantiis, Cialis sinensibus instructus est». 

 Jfr Swederus s. 69 — 70. Detta sic kan gärna icke hänvisa 

 till något annat än de anförda gåfvorna, och om så är, kan 

 uttrycket icke fattas på annat sätt, än att det var under 

 denna trädgårdens upprättelsetid 1742—1748 lagrar tillfördes 

 trädgården. 



Om det sålunda är ställ dt utom allt tvifvel, att lager 

 fanns i botaniska trädgården på Linnés tid, om också icke 

 något af den hop lagerträd, som inköptes 1707, så är det 

 ingalunda lika säkert, att denna lager fortfarande existerade, 

 då flyttningen skedde till den nya, d. v. s. den nuvarande 

 botaniska trädgården. Kändt är, att t. o. m. under Linnés 

 sista år och äfven trots Thunbergs nitiska omvårdnad träd- 

 gården åter råkade i förfall och att särskildt trädgårdens 

 byggnader och bland dem orangeriet befunno sig i ett allt 

 annat än tillfredsställande skick. Man kan väl antaga, att 

 de inomhus odlade eller öfvervintrade växterna skulle lida 

 högst betydligt och ett stort antal skulle gå under. Det vill 

 synas som om all Lau. rus u obilis träffades af detta öde. På 

 annat sätt kan jag ej förklara, att Thunberg i sin mycket 

 innehållsrika förteckning öfver de växter, som under tiden 

 1780 — 1800 odlades i botaniska trädgården, väl upptager flera 

 till släktet La ur us hänförda arter såsom L. cinnamomum, 

 L. cassia, L. camphora, L. indica, L. sassafras, men icke Lauras 

 a <>h His (se C. P. Thunberg, Horti Upsaliensis plantse cultre 

 1780 — 1800. Akad. Disp. under Thunbergs prsesidium 1803, 

 1805, 1815). 



Xagot skäl att icke upptaga denna art, om den verkligen 

 funnits under denna tid, kan jag icke inse. Att det i denna 

 förteckning icke blott är fråga om växter, som under dessa 

 tjugo år uppdragits i trädgarden — en sådan betydelse skulle 

 det vara möjligt att fästa vid uttrycket >cultce* — framgår 

 dels af det högst betydliga artantal (3,263), som förtecknin- 

 gen upptar, dels och särskildt af företalet till arbetet, däri 



