F. R. KJELLMAN, LINNÉMINNEN I UPPSALA BOTANISKA TRÄDGÅRD. 23 



funnos, då jag blef trädgårdens prefekt. Bland dem var det 

 två större träd, som under vintrarna hade den allra sämsta 

 plats, som gifves i frigidarium, nämligen på ömse sidor om 

 ingångsdörren. De voro långt ifrån prydliga, snarare van- 

 prydande, mycket illa åtgångna icke blott genom de stän- 

 diga slitningar, för hvilka de voro utsatta vid passagen 

 genom dörren särskildt med de stora vedbördorna, utan också 

 emedan de mycket anlitades vid takten af »vas-grönt». Då 

 jag icke kunde finna någon rimlig anledning att längre be- 

 handla dessa svårhandterliga, skrymmande fulingar såsom 

 frigidarieväxter under det fullgoda och för undervisningen 

 tillfredsställande exemplar funnos i ytterträdgården lät jag 

 borttaga dem, sedan jag dock förut gifvit befallning om, att 

 nya individ skulle uppdragas ur sticklingar från dem. 1 Att 

 de skulle vara kvarvarande från Linnés tid, därom hade jag 

 icke någon aning. Den ringa omvårdnad, för hvilken de 

 varit föremål, talade icke härför och de vid trädgården an- 

 ställda tjänstemännen af olika grad, från trädgårdsmästaren 

 till trädgårdsmedhjälparne, kände, såsom af ofvan anförda 

 intyg framgår, alldeles icke, att de voro så stora dyrbar- 

 heter. 



Sedan nu af Linnés lefnadstecknare den uppgiften blifvit 

 lämnad att dessa två Taxus-träd — ty några andra kunna 

 icke, för så vidt jag förstår, vara åsyftade — med all säker- 

 het voro Linnéaner, kände jag mig likafullt mycket klen- 

 trogen. Jag medger, att jag var så korttänkt, att jag länge 

 föreställde mig, att de redan af Linné skulle hafva odlats 

 såsom frigidarie-träd tillsammans med lagrar, »Alskogs-tiufnad> 

 (Justicia Adhatoda), Myrten, Pomerantser, Fikon, Oliver 

 o. s. v. jfr Swederus s. 109 — 110. Men en sådan före- 

 ställning måste jag dock öfvergifva, då jag redan visste och 

 ytterligare öfvertygade mig om, att Linné väl kände, icke 

 blott att Taxus baccata, »Suecis Id, Vestrogothis et Bahusi- 

 ensibus Barrlind» var en vild svensk växt, utan t. o. ni. att 



1 Fyra kraftiga, på detta sätt erhållna plantor rinnas i detta nu, hvilka 

 så snart de blifvit något mera vuxna skola utplanteras på fritt land. Jämte 

 dem har trädgården att uppvisa fem skäligen stora träd af Taxus baccata 

 f. fastigiata, af hvilka dock tre hållas för den dekoration af universitetets 

 aula, som ofta påfordras vid större akademiska fester och som sedan lång tid 

 det ålegat trädgården att utföra. I detta sammanhang må påpekas, att det 

 ingalunda är för studieändamål, som trädgården med så stort besvär och 

 stora omkostnader odlar det stora antalet lagerträd; dessa skola lämna den 

 ganska betydliga mängd lagerkvistar, som för universitetets ändamål behöfves. 



