TH. M. FRIES, SVENSKA VÄXTNAMN. O 



böcker, floror o. s. v., och till sist, ined anlitande af råd och 

 upplysningar af botanister, språkforskare och skolman, ett 

 förslag till dylika namn för i Sverige vilat växande eller mera 

 allmänt odlade växter, i den man sädana namn kunna anses 

 behöfliga. Redan nu anser jag mig böra nämna, att för fram- 

 läggande af sistnämnda förslag det antagligen blir nödvän- 

 digt att afvakta utgifvandet af det mycket omfattande arbete 

 öfver alla i svensk litteratur förekommande växtnamn, hvar- 

 med Landtbruksinspektören A. Lyttkens under en längre följd 

 af ar varit sysselsatt, och som nu så langt framskridit, att 

 tryckningen däraf redan påbörjats. 



En svårighet, som vid en redogörelse för medeltidens 

 svenska växtnamn genast möter, är det föresätta ämnets rätta 

 begränsning, och detta med hänsyn till — så att säga — både 

 tid och rum. I det förra af seendet är det väl helt naturligt, 

 att man bör gå tillbaka ända till tiden för de äldsta, ännu i 

 behåll varande urkundernas affattande, men svårare är att 

 bestämma, när medeltiden skall anses hafva slutat. I denna 

 lilla uppsats har det dock ansetts lämpligt att ej afvika frän 

 den i historiska arbeten vanliga begränsningen, fastän obe- 

 stridligt är, att vida senare skrifter med fog kunna anses stå 

 helt och hållet pa medeltids-ståndpunkt. 



En annan svårighet ligger i åtgörandet, huruvida man 

 såsom svenska skall anse sådana skrifter, som författats i de 

 delar af det nuvarande Sverige, hvilka under medeltiden till- 

 hörde Danmark. Da dessa i det följande betraktas såsom 

 svenska, torde såsom stöd härför kunna åberopas, att var be- 

 römde forskare C. J. Schlyter räknar Skåne- och Gotlands- 

 lagarna, ur hvilka en del bidrag kunna hämtas, till Sveriges 

 gamla lagar. För öfrigt räknas väl såsom tyska, ej svenska de 

 skrifter, som af innevånare i Pommern eller andra delar af 

 Tyskland utgifvits under den tid, då dessa tillhörde Sverige. 



Afven med sålunda gjord begränsning måste man med- 

 gifva, att de källor, hvarur upplysningar om medeltidens 

 svenska växtnamn kunna hämtas, äro h varken mänga eller 

 synnerligen gifvande. Något svenskt botaniskt arbete frän 

 denna tid finnes ej, och växtnamnen måste därför hopplockas 

 från skrifter af mycket olikartadt innehåll. Detta skulle, åt- 

 minstone för mig, varit omöjligt, såvida ej K. F. Söderwalls 

 om jätteflit och ytterlig noggrannhet vittnande Ordbok öfver 



