50 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 14. 



dock åt detta namn en vidsträcktare betydelse. Så t. ex. talar Tab^ 

 s# 27 — 30 om Rother Beyfuss (Artemisia vulgaris), Weisser B. (A. 

 Absinthium), Meer B. (A. maritima) o. s. v. I AM. s. 46 heter 

 det: »Artemisia, Beyfuss på Tysko och Gråbo på Swensko, är tw slagh, 

 hwijt och rödh.» 



8. Bla nar dus. Att med detta namn afses vår vanliga laven- 

 del, torde kunna anses bevisadt däraf, att den hos äldre författare 

 kallades Nardus vulgo dicta, Nardus italica, Spica Nardus ger- 

 manica o. s. v. Någon annan Nardus-växt, som kan kallas blå, 

 linnes ej. 



9. Blasippa. Att på det citerade stället (det enda inom me- 

 deltids-litteraturen) med detta namn afsågs Asarum europceum, är 

 obestridligt, men säkerligen finner detta sin förklaring däri, att den 

 svenske afskrifvaren, för hvilken sagda växt var obekant, trodde sig 

 finna densamma i vår vanliga blåsippa. Hans okunnighet hafva vi 

 alltså att tacka för ett bevis, att sagda namn under medeltiden fanns 

 i värt folkspråk. 



10. Blindnätla. Att i Lb. 6: 284 s. 193 Marrubium upp- 

 gifves vara »eterneldha», kan, såsom förut (Sdw. s. 228) påpekats, 

 endast bero på slarf eller okunnighet hos afskrifvaren. 



11. Blodört. Att med detta namn — en öfversättning af 

 Sanguinaria — åsyftas Potentilla erecta (Tormentilla erecta L.), 

 framgår af de anförda citaten och än mer af Lb. 7: 63 s. 235, där 

 det heter: »for blod soth skal man tagha gress tormentilla som wexer 

 i mosanom och haffuer golt blomster m} fyra blad oc haffuär rödha 

 rooth». De, som uppgifva sig hylla prioritets-principen, borde därför 

 ej förkasta detta namn, isynnerhet som det äfven anföres af våra 

 äldste botanister, såsom Franck och Tillandz. 



12. Bok. Citatet nr VKR. är så till vida anmärkningsvärda 

 att det vittnar därom, att bokskogar under medeltiden verkligen fun- 

 nits i Ombergstrakten. 



13. Boras har förut (Sdw. s. 185) ansetts vara = borax. Att 

 så ej kan vara förhållandet, framgår af de citerade ställena; i det 

 förra af dem föreskrifves, att man skall äta kokt boras med »eth 

 halfft höns, som er alenast swdyt j reent vatn». Borrago var en i 

 äldre tider ej ovanlig köksväxt, hvarför det ock heter i Lb. 3: 135 

 s. 114: »Boragini är änkyns kaal», och i Sm. II p. Lill: »Een kaal 

 giort af Borras, oc spinas, er en kostelig sund mat.» 



14. Brekanie rod. Se härom under mora. 



15. Buksmäcke. Se härom under springkorn. 



16. Bynke. Söker man med ledning af uppgifterna om den 

 medicinska nyttan, sådan den i Lb. angifves, utleta, hvad med detta 

 namn afses, så kommer man till det resultat, att härmed förstås all- 

 deles detsamma som med det tyska Beyfuss, d. v. s. flera arter af 

 släktet Artemisia, företrädesvis A. vulgaris (Rödh Binche Franck). 

 Jfr LSt. s. 12. 



17. Cypressa blomster. Enligt SP. p. 343 sammanfattades i 

 forna dagar i Danmark under namnet cypres tre hvarandra högst 

 olika växter, nämligen Citpressus sempervirens (»tam Cypres»), San- 



