TH. M. FRIES, SVENSKA VÄXTNAMN. 57 



med kan påpekas, att ramslöken hos oss odlades vid kloster, t. ex. vid 

 Vadstena, där den sedan åtnjöt namnet S. Britae lök (Linn. Fl. Suec. 

 ed. II s. 103), och där den ännu förekommer. 



54. Rödhabo. Gissningarna att härmed skulle förstås Erigeron 

 acris eller Epilobium augusti folium synas sakna tillräcklig grund. 

 Franck säger: »Arthemfsia Rödhboo», och Artemisia rubra Tabernem. 

 är = A. vulgaris. 



55. Salso gräs torde egentligen ej afse någon bestämd art, utan, 

 såsom i Gkemms tyska lexikon säges om Salsenkraut, i allmänhet 

 »Pflanzen mit säuerlichen Geschmack», hvilka kunde gifva »salser» (så- 

 ser) en pikant smak. Utom Lepidium latifolium torde såsom så- 

 dana hafva användts Rumex acetosa och Alliaria officinalis, kanske 

 flera. 



56. Skärsöta. Att »basilica» (basilisca HstrM. s. 105) icke 

 är Ocyrnum basilicum L., såsom gissningsvis framställts, utan Geu- 

 tiana, framgår däraf, att denna senare i äldre tider äfven kallades 

 Basilica. (Jfr Sm. II: XL.) 



57. Solkorn (de gamles Gråna solis). Att detta är Lithosper- 

 jnurn officinale, lider intet tvifvel. (Jfr Sm. II: CXII.) 



58. Spinekorn är enligt Sdw. II s. 472 antagligen felskrifning 

 i st. f. springkorn — en åsikt, som jag ej kan annat än biträda. 

 Däremot kan jag häri ej se Impatiens noli tang ere, men väl Euphor- 

 bia Latliyris, hvilken pä tyska benämndes Springkörner (Fuchs s. 

 454, Sm. II: LXII). Af beskrifningen på densamma framgår, att den 

 äger en frätande mjölksaft, som kan användas »til onde vorter oc til 

 offuerflodigt kodt»; dock »vocte huer sig at han icke bruger saadanne 

 induortis i legemmet/. Allt detta är sådant, som kan sägas om en 

 Euphorbia, men ingalunda om vår milda, oskyldiga Impatiens. 



59. Spirakal. Af det tillfogade ordet Beta skulle man kunna 

 förmoda, att härmed afsågs vår vanliga rödbeta. Att denna under 

 medeltiden odlades hos oss, är dock föga troligt; sedermera (hos 

 Franck och Till.) bar den namnet Rödh Beet kåål; hos AM. (s. 98) 

 Romisker mangolt Roter. Däremot säger Molbech (Dansk Ordbog 

 s. 931), att Spirekaal är »Grenkaal, som skyder Spirer fra Stokken 

 om Foraaret». Äfven AM. (Träägårdz Book s. 35) uppräknar bland 

 andra kålslag »Blå Spirekäå! . 



60. Stenbräcka (Saxifraga) var ett namn, som i äldre tider 

 gafs åt flera olika växter, icke därför att de växte i klippspringor, utan 

 emedan de ansågos kunna »bryta» eller upplösa blåse- och njursten. 

 Sådana voro Pimpinella Saxifraga, Spircea filipendula, Saxifraga 

 granulata, Lithospermum officinale, Physalis Alkekengi, Sangui- 

 sorba officinalis, Chrysosplenium alter nifolium, Herniaria glabra 

 m. fl. Att i hvarje särskildt fall afgöra, hvilken art menas, är där- 

 för ofta omöjligt. I medeltidsskrifter har ordet stenbräcka endast på 

 det citerade stället anträffats, och där afses tvifvelsutan Pimpinella 

 Saxifraga, såsom framgår af Tab. p. 260, där det heter: »Bibernel- 

 lenwurtzel zerschitten vnd gestossen, darnach wie ein Pflaster über- 

 geleget, zeucht Speissen, Bein, Dornen vnd andere dergleichen Ding 

 aus den Wunden». 



Arlciv för botonik: Band H. N:o 14. 5 



