ÖS ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 14. 



61. Suglia röff. Den förra delen af detta namn återfinna vi i 

 det gamla, ännu i folkspråket kvarlefvande suga (sue), hvarmed be- 

 tecknats åtskilliga växter (Lamium, Pedicularis, Lonicera, Trifolium 

 m. fl.), förmodligen emedan »barn pläga suga honungssaft ur blom- 

 mans pip» (EFr2 s. 123). Namnets senare del torde däremot kunna 

 sammanställas med det fornnordiska rauf (hål' spricka), och härigenom 

 skulle måhända namnets mening kunna vara, att honungssaft kan 

 sugas genom ett (baktill varande) hål. 



62. Tannayrt. Bestämningens riktighet framgår, såsom äfven 

 N. Vs. 11 påpekat, af Linn. Fl. Suec. ed. I s. 127, där samma 

 användning af »tandgräs» mot tandvärk omtalas. 



63. Trädhis kal. »Forsan olus solito melioris generis, quia 

 'trseda' non solum agrum, qui ab aratro vacat, sed etiam cujus hu- 

 mus pinguior et fertilior est, denotat» (TK. s. 271 not). 



04. Valsk röva. Hit hör antagligen valske rör (Lb. 7: 203 

 s. 315), uppkommet ur det danska valske roer. 



65. Ville mynta. Dess angifna växplats på »berg oc torra 

 jord» omöjliggör antagandet, att den är = Mentha arvensis; däremot 

 passar det bra till Clinopodium, som i svenskt folkspråk enligt Linn. 

 Fl. Suec. ed. Is. 174 och andra äldre författare kallas bergmynta. 



66. Änglafoter. Detta namn är, såsom redan (N. V s. 12) 

 påpekats, tvilvelsutan uppkommet genom felläsning af det tyska ori- 

 ginalet (Engelfuss i st. f. Engelstiss). Hos Franck, Tillandz, Smith 

 m. fl. kallas den Engelsöta, Engelsöde o. d. 



