ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 3. NIO 15. 



föreliggande uppsats med årsskott den del af växten, som 

 under en vegetationsperiod utvecklar sig ur en knopp, som 

 befunnit sig i hvila en längre eller kortare tid. 



Det är egendomligt, att dylika förgrenade årsskott icke 

 blifvit mera uppmärksammade än hittills skett. Redan i den 

 svenska floran äro de ingalunda sällsynta. Hos Alniis ghiti- 

 nosa (L.) (Lertn. förekomma de normalt i trädets topp och 



på kraftigare grenar (fig. 

 1). Redan i början af juni 

 visar det sig, att års- 

 skotten äro förgrenade. 

 På deras hufvudaxel äro 

 de nedersta internodierna 

 kortare än de öfriga; på 

 skottgrenarna är däremot 

 det nedersta internodiet 

 vanligtvis lika långt som, 

 ej sällan till och med 

 längre än de följande. 

 Grenens första blad är ett 

 normalt mellanblad, föga 

 mindre än de öfriga, och 

 har sin plats inåt mot 

 hufvudaxeln. Bladställ- 

 ningen är densamma som 

 hos hufvudaxeln, och skaf- 

 fade öfvervintrande knop- 

 par utvecklas där lika väl 

 som på de oförgrenade 

 skotten. Att dessa för- 

 grenade årsskott pa något 

 sätt skulle vara mindre 

 väl rustade för öfvervint- 

 ringen, har jag icke kunnat konstatera; åtminstone sistför- 

 flutna vinter hade de icke tagit någon skada. — Under skott- 

 grenarna, mellan deras bas och stödjebladet, har jag flera 

 gånger funnit en oskaftad reservknopp, hvilken sannolikt icke 

 utvecklar sig vidare, därest icke själfva grenen skadas. 



Betula alba L. (coll.) — såväl B. verrucosa Khrh. som 



Fig. 1. Ainas glutinosa (L.) G.iortx. 



a. Förgrenad! årsskott. 



b. Del af ett förgrenadt årsskott. 

 Exemplaren samlade i september; stiplerna i 



allmänhet bortfallna. 



B. odorata Bechst. 



förhålla 



sig 



tillämpliga delar på 



