G. MALME, OM FÖRGRENADE ÅRSSKOTT HOS TRÄD OCH BUSKAR. 19 



inin tanke oriktigt. Efter allt att döma, är det förgrenade 

 årsskottet det ursprungliga hos de dikotyledona träden, det 

 enkla däremot det sekundära, det under tidernas lopp för- 

 värfvade. Att förgreningen uteblir kos individ, som växa på 

 sådana lokaler, att tillgången till näring är ringa eller brist 

 på vatten eller på värme ej tillåter växten att fullt tillgodo- 

 göra sig den förhandenvarande näringen, eller att den un- 

 dertryckes på vissa i mindre gynnsamt läge komna delar af 

 växten, kan svårligen gälla som skäl emot en sådan åsikt. 



Den fördel, trädet har af årsskottens förgrening, ligger i 

 så öppen dag, ätt därpå ej behöfva spillas många ord. Det 

 kan därigenom alstra en större bladmassa, utan att skott- 

 axeln behöfver blifva alltför lång, och bladen kunna bringas 

 i en för deras arbete gynnsam ställning. Att bladens lämp- 

 liga exposition är causa finalis för förlängningen af skott- 

 grenarnas nedersta internodier, torde vara otvifvelaktigt; och 

 likaledes torde det vara ganska säkert, att causa efficiens 

 är att söka i det jämförelsevis beskuggade läge, hvari skott- 

 grenarna befinna sig under sin utveckling (alldeles oberoende 

 af om förgreningen är hypotrof eller amfitrof). 



En fråga, som tyvärr här ej kunnat beaktas, då min 

 framställning stöder sig på under en resa gjorda iakttagelser, 

 är den, huru unga individ och särskildt groddplantor, t. ex. 

 af Alibertia verrucosa Sp. Moore, Diospyros sericea A. DC. 

 och Xylopia grandiflora S:t Hil., förhålla sig, huru snart för- 

 grening inträder och huru snart den utpräglade olikheten 

 mellan de vertikala och de mer eller mindre fullständigt 

 horisontella axlarna börjar göra sig gällande. Särskildt den 

 sistnämnda arten kan på det lifligaste rekommenderas till 

 undersökning af den, som kommer i tillfälle att följa dess 

 utveckling. 



Tryckt den 7 december 1904. 



Stockholm 1004. Kungl. Boktryckeriet. 



