KARL JOHANSSON, MEDELPADS HIERACIA VULGATA. 3 



Vidare förekommer i floran en stam af vidt spridda ar- 

 ter, anträffade i en mängd provinser från Götaland till öfre 

 Norrland; de utgöra dock knappt mer än 10 procent af hela 

 antalet. Hit höra först och främst H. cazsiiflorum, chlorellum, 

 expallidi forme, integration, lepistoides, morulum, melanolepis, 

 prceteneritm, prolixum. philanthrax, stenolepis, trianguläre, cce- 

 sium, diaphanoides, galbanum. Tämligen vidsträckt utbred- 

 ning, mest i Svealand och de norrländska provinserna, ha 

 också H. glandulosissimum, informe, acidodontum, amplifica- 

 tum, dissimile, laticeps, porr ig enti forme. 



Såsom vanligt utgöres en afsevärd del af floran af arter 

 med inskränkt utbredning. Åtskilliga af dessa äro funna 

 blott i några landskap i den trakt, som i egentlig mening 

 kan kallas mellersta Sverige, exempelvis H. insuccatnm, lingua, 

 subri ridans, anthracinum, lingui forme. Ett betydande antal 

 arter, nämligen nära en tredjedel, äro hittills funna blott i 

 Medelpad, men många af dem kunna naturligtvis väntas före- 

 komma i angränsande, föga undersökta provinser. 



Att florans nordliga element dominerar, framgår däraf, 

 att flera dithörande arter, såsom H. madarodes, sub pellucidum, 

 umbricola äro allmänt spridda inom provinsen, under det att 

 blott en bland de ofvan anförda sydligare arterna är täm- 

 ligen allmän (H. orbicans). Några arter äro kanske af östligt 

 ursprung t. ex. H. pi-ogrediens och incurrens. Som emellertid 

 de angränsande provinsernas Hieraciumflora är ganska litet 

 känd i detalj, är det för tidigt att söka draga bestämda slut- 

 satser rörande formernas ursprung och utbredningssätt. 



Ehuru jag ej kan lämna en redogörelse för ståndorternas 

 beskaffenhet, vill jag i förbigående påpeka två faktorer, som 

 gynna uppkomsten af en rikare flora. Den ena är flodernas 

 lopp genom Jämtlands silurområde. Kalkfordrande orchidéer 

 finnas ju också åtskilliga inom provinsen. Den andra faktorn, 

 som är ägnad att vidmakthålla köldömma växter, är de stora 

 dalgångarnas riktning ungefär från väster mot öster; däri- 

 genom ha talrika mot söder sluttande och därför soliga och 

 tillika föga frostlända löfängar kunnat uppstå. Ett par dy- 

 lika ängsbitar af ett halft hektars storlek, belägna ofvanför 

 Ensillre i Borgsjö socken, uppvisade en rik vegetation i 

 mycket lik löfängarnas i Siljans silurområde i Dalarna. På 

 en mindre del af nämnda ängsområde räknades 80 arter fa- 

 nerogamer, bland dem Chrysanthemum Leucanthemiun L., 



