16 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. N:0 2. 



Subsp. decalvatum Dahlst. 



H. decalvatum Dahlst. Herb. Hier. Scand. Cent. V, n. 

 81, 82; X, n. 92, 93; XV, n. 83. — Fig. 5. 



A forma primaria foliis dilutioribus, paucioribus, inferio- 

 ribus saepius persistentibus latioribus et majoribus, superiori- 

 bus crebrius 3 — 5-dentatis, dentibus longioribus ssepius magis 

 porrectis, omnibus apice breviore integro acutis — acutissimis. 

 apicem versus vulgo latitudine cito decrescentibus ; involucris 

 magis virescentibus, basi magis ovata v. ovato-tifrbinata, 

 squamis latius viridi-marginatis latioribus ± triangulari-lanceo- 

 latis pilis perbrevibus et glandulis solitariis passim ssepe ob- 

 sitis satis diversum. 



Denna form är mera habituellt än genom karaktärer skild 

 från föregående. Vanligen är den mera fåbladig än hufvud- 

 f orm en och stjälkbladens antal blir sällan högre än 12. De 

 nedre ofta mycket breda och stora bladen persistera äfven 

 längre, och de öfre, som vanligen äro betydligt smalare, af- 

 taga hastigt i bredd uppåt. Härigenom får den ett från före- 

 gående art ganska afvikande utseende och påminner mera om 

 en vulgatum-lorm af subrigidum -typ än om en verklig rigidum. 



Tänderna nå i allmänhet öfver bladets midt, ofta läm- 

 nande blott en tredjedel eller mindre af bladets öfre del 

 otandad. Bladfärgen är betydligt ljusare än hos föregående. 

 Äfven holkarna äro genom fjällens breda ljusa kanter märk- 

 bart ljusare. Holkbasen är vanligen smalare, mera äggrund 

 samt ofta något nedlöpande i det upptill något förtjockade 

 skaftet. Holkfjällen hafva bredare bas; de yttre äro nästan 

 triangulära och lösare tilltryckta, de inre triangulärt lancett- 

 lika. Deras spetsar äro ofta ljust och lifligt röda. 



Förekomst: Attmar s:n, Västerböle (E. Collinder); 

 Hafverö s:n, Snöberg (E. Collinder). 



Utbredning för öfrigt: ö. Härjedalen. 



2. H. crepernm Stenstr. 



H. creperum Stenstr. Värml. Archier. 64. — H. creperum 

 Stenstr., Dahlst. Herb. Hier. Scand. Cent. XIV: 63—65. — 

 H. basicalvatum Dahlst. Herb. Hier. Scand. Cent. V: 80. — 



