20 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. N:0 2. 



virescentibus exceptis) floccis + densis — densiusculis adspersa?, 

 pilis brevibus basi crassa nigra apice brevi albido densiusculis 

 et glandulis minutis, cerinis, sparsis (v. densiusculis), üsdem 

 niediocribus, magis obscuris, solitariis interspersis obsitse. Cala- 

 thium obscure luteum, c. 35 mm. latum, subradians. Ligulce 

 latiusculae, apice glabra?. Stylus livescens, siccus obscurus. 



Denna form är lätt skild från öfriga här beskrifna arter af 

 Rigida genom sina af tämligen rikligt, nästan likformigt ut- 

 bredt stjernludd grågröna holkar. Den är nära besläktad 

 med H. perlatescens Dahlst. och H. lineolatum Dahlst. Från 

 båda är den skild genom rikligare håriga holkar och skaft 

 och talrikare mera tandade blad, från den förra äfven genom 

 livescenta, vid torkning mycket mörka stift och smalare fjäll, 

 från den senare äfven genom isynnerhet upptill bredare och 

 kortare blad, hvilka liksom stjälken äro rikligare håriga. 



Har äfven till holkarna en viss likhet med H. poliocranum 

 Dahhst., men är lätt skild genom sin mångbladiga stjälk, 

 betydligt smalare holkfjäll med rikligare hårbeklädnad och 

 jämnt fördeladt ludd. Genom sin mångbladiga stjälk och 

 sina skarptandade blad får den ofta en stor habituell likhet 

 med H. mixopolium Dahlst., med h vilken den torde vara 

 närmast besläktad. Denna är emellertid skild genom smala 

 blad, spetsigare fjäll med glesare ludd och tätare glandier 

 samt få eller inga hår. 



H. aleiatolepium utmärker sig genom merändels hög tät- 

 bladig och rikhårig stjälk med åtminstone upptill breda skarp- 

 tandade vanligen ganska rikhåriga blad, tämligen håriga och 

 st järnludna holkskaft och mörkgröna af rikt och jämnt för- 

 deladt stjärnludd m. el. m. gråaktiga holkar, som därjämte 

 äro klädda af rikliga korta hår och talrika små glandier. 



Liksom hos flertalet Rigida äro glandiernas och hårens 

 relativa talrikhet och längd något växlande hos olika indi- 

 vider och t. o. m. i samma korgställning eller på samma korg. 

 Talrikast och längst äro vanligen håren på primärholken, hvar- 

 emot hos sidohålkarna glandierna kunna vara öfvervägande. 

 Hos späda exemplar bli glandierna ofta rudimentära, ytterst 

 små och gulknappiga. 



Förekomst: Stöde s:n, Ulfsjön (C. A. Nordlander) ; Torps 

 s:n, Saxen (E. Collinder), Saxtjärn och Hjeltanstorp (C. A. 

 Nordlander). 



Utbredning för öfrigt: Ö. Hrj., Ills. 



