HUGO DAHLSTEDT, MEDELPADSKA HIERACIER. 23 



blad, som äga flera regelbundet anordnade tänder och kor- 

 tare helbräddad spets, vidare genom smalare och mörkare, 

 oftast dunkelt purpuranlupna holkar med mera nedlöpande 

 bas samt smalare och mera rakkantade fjäll, af hvilka de yttre 

 äro något frånstående, nästan såsom hos H. umbellatum (men 

 sakna utböjda spetsar). Holkarna skilja sig dessutom genom 

 sin beklädnad af sparsamma till täml. täta små glandier, som 

 ibland äro uppåtriktade och mera tilltryckta och därigenom 

 mindre synliga, och stundom ett och annat kort hår samt 

 nästan total frånvaro af stjärnludd utom någon gång vid 

 själfva basen af ytterfjällen. Holkarna äro därjämte ofta 

 nästan becksvarta och, såsom nyss nämnts, oftast m. el. m. 

 skiftande i purpur, därigenom att kanterna, spetsarna och 

 stundom ryggen äro m. el. m. anlupna af denna färg. 



Förekomst: Borgsjö s:n, Dysjön, på några lokaler talr. 

 (C. F. Sundberg, E. Collinder). 



5. H. irrugans K. Joh. 



H. irrugans K. Joh. Archier. Fl. i Siljanstrakten, p. 140 

 — Dahlst. Herb. Hier. Scand. Cent. XIV, n. 76, 77: XV. n. 

 87. — Fig. 9. 



Denna form erinrar ofta habituellt rätt mycket om föl- 

 jande. Bäst skiljes den genom sin karaktäristiska holk med 

 breda och trubbiga upptill ljust gröna fjäll, som bilda en 

 skarp motsats mot den tjocka och tvära, mörggröna basen- 

 För öfrigt karaktäriseras den genom lökgröna, fasta och tjocka, 

 jämförelsevis breda blad med stor benägenhet för veckning. 

 Detta senare gäller isynnerhet de öfre bladen, som dessutom 

 äro rännformigt hopvikna och vågiga eller vridna. Tänderna 

 äro glesa och långa, på de mellersta bladen klolika eher skär- 

 formiga och skilda af vanligen tydligt konkava mellankanter 

 Till skillnad från följande äro stjälkbladen färre med länsre 

 internodier. 



Förekomst: Flerstädes, t. allm. 



Utbredning för öfrigt: His.; Ö. Hjd., Vsm. och Dir 



