HUGO DAHLSTEDT, MEDELPADSKA HIERACIER. 27 



in apicem obtusiusculuni sensim attenuata?, exteriores et in- 

 termedia? margine dorsoque sa?pius ± atropurpureae v. picea?, 

 interiores et intima? marginibus ± virescentibus sa?pe etiam 

 colorata?, omnes dorso, praesertim inferne, pilis densiusculis 

 basi brevi crassa nigra apice vitreis sat longis obtecta?, eglan- 

 dulosa? v. glandulis minutis, parcis praesertim apicem versus 

 obsitse, efloccosa?. Calathium obscure luteum, sat radians, c. 

 50 mm. latum. Li (juke latiuscula?, apice glabra?, longe den- 

 tata?. Stylus obscurus, siccus aterrimus. 



En särdeles utmärkt form, genom bladens tandning erin- 

 rande om H. coronopus Dahlst. och i någon mån äfven om 

 H. irrugans K. Joh. Från den förra är den emellertid lätt 

 skild genom sina betydligt gröfre men långsträckta holkar 

 med mera utdragna fjäll, som äro rikligt klädda af långa, 

 långt hvitspetsade hår, samt genom tätare håriga (stundom 

 ytterst tätt långhåriga) korgskaft. Från H. irrugans K. Joh. 

 är den skild genom sina smalare blad med långt utdragna 

 spetsar, längre och mörkare ej upptill gröna holkar och den 

 rikliga beklädnaden. Själken är högväxt men föga grof och 

 bladen äga ovanligt långt utdragna spetsar. De mellersta 

 bladen äro särdeles karaktäristiska genom sina glesa i två till 

 tre par ställda tänder, som vanligen äro motsatta, men stundom 

 upptill alternerande. Af dessa äro de mellersta kortast, ofta 

 blott antydda, de öfversta längst, utstående till något upp- 

 rätta, deltoidiska, stundom svagt skärformigt framåt eller 

 bakåt krökta. Of vanför dessa förekomma (stundom på ena 

 eller andra sidan) en till tre mycket korta tänder. Den öfriga 

 långt utdragna och i en skarp spets afsmalnande delen af 

 bladet, som ej sällan intar halfva bladets längd, är vanligen 

 alldeles helbräddad. De ofre bladen hafva vanligen två till 

 tre par längre tänder vid bladbasen, men äro eljest helbräd- 

 dade och utdragna i en lång spets. Särdeles karakteristiska 

 äro de stora mörka, ofta violettanlupna holkarna och de vida 

 mörkgula korgarna. Holken är klädd af vanligen täta ljusa 

 långa hår. Glandier äro sparsamma och genom sin litenhet 

 dessutom föga märkbara. Stjärnludd saknas utom på de yt- 

 tersta fjällens kanter, där det vanligen endast förefinnes vid 

 basen. De hvitgrå skaften, som äro klädda af stundom gle- 

 sare, men oftast mycket täta, långa hår, bilda en skarp kon- 

 trast mot holkarnes mörka färg. Stjälk och blad äro ofta 

 starkt violettröda. 



