P. G. E. THEORIN, OM TRICHOMER. 5 



Af tabellen synes, att de sammansatta båren äro jäm- 

 förelsevis långa hos aurantiacum, stiptotriehum, alpinum, prae- 

 maturum, ciliatum, porrigens, vulgatiforme och diaphanoides. 

 Korta äro bladharen hos Stenstroemii. Grofva äro håren 

 hos stiptotriehum (något), aurantiacum och sabaudum (sär- 

 deles). Grofva nedtill och betydligt smalare upptill äro de 

 hos alpinum, pra?maturum, petrophilum och coadunatum. 

 Veka hår förekomma hos subtriangulare, ciliatum, porrigens 

 och vulgatiforme. De fristående celländarna äro jämförelse- 

 vis långa hos stiptotriehum, petrophilum (särdeles), subtri- 

 angulare, porrigens och vulgatiforme. 



Hos peculiare träffas trichombildningar, som nedtill likna 

 nedre delen af ett glåndelhår (Taf. II fig. 2) hos samma växt 

 men öfverst bestå af 2 långa och smala celler (T. II f. 3), 

 hvilka påminna om de i de sammansatta håren ingående 

 cellerna. Ännu mer lika hårceller äro de öfversta cellerna 

 hos trichomer med samma utseende (T. II f. 4), som träffas 

 hos pramiaturum. Äfven hos andra Hieracium-former kunna 

 liknande trichomer hittas. De utgöra öfvergångsbildningar 

 mellan sammansatta hår och glåndelhår, enär de bestå af 

 celler, som i trichomets nedre del likna de senares och i dess 

 Öfre de förras. Besynnerligt och svårtydbart är det i T. II 

 f. 6 af bildade trichomet, som till ett mindre antal fanns hos 

 persimile. Möjligen äro dess nedre celler ett sammansatt 

 hårs. Ett mycket kort (0,i: mm 1.) sådant hos denna växt, 

 hvilket hårs öfre del är afbildad i T. II f. 5, har fått den 

 ena toppcellen betydligt längre än de andra. Om en sådan 

 på ett tidigt utvecklingsstadium mycket utväxer, torde en 

 bildning med f:s 6 å T. Il utseende kunna uppstå. Anmärkas 

 bör, att afsedda trichoms öfversta, långa cell har något för- 

 tjockad vägg. Men man kunde kanske ock tycka, att tri- 

 chomet i f.6 borde anses vara ett enradcelligt hår med dyna, 

 ehuru trichomets nedre celler ej likna dynceller. 



Glandelhären eller, såsom de ock kallas, glandierna kunna 

 vara än större, som äro de vanligare, än små af alpinum- 

 typ, ehuruväl dessa båda sorter ej äro skarpt åtskilda utan 

 öfvergå i hvarandra. De vanliga glandelhåren, i hvilka en 

 större mängd celler ingå, ha ett nedåt sig vidgande skaft 

 och samtidig ökning af cellraderna. Själfva glandeln består 

 af jämförelsevis rätt stora men ej så många celler (f. 185 

 hos Martinet, 1. c), hvilka ha ett gulaktigt, stundom mör- 



