P. G. E. THEORIN, OM TR1CHOMER. 15 



På holkfjällen såg jag ett par trichomer, som hade det utseende 

 T. II, f. 4 visar. Storleken hos stammens medelmåttigt många 

 sammansatta hår är omtalad på tabellen. De på holkfjällen 

 ymnigt förekommande håren äro vekare. Bladets hår är 

 kortare än stammens och fjällens. 



H. prcematurum. Äfven hos denna form ser stammen 

 luddig ut, mer och mer glest, ju längre ned på honom vi 

 efterse det. De enradcelliga hår, som alstra detta, hade 

 kring 0,i mm. långt, något slankigt skaft, som mestadels 

 uppbar vågrät cell. Hos många var denna ogrenad, och då 

 två funnos ofvanpå hvarandra, befann sig ofta någonderas 

 ena ände midt för skaftet (Jfr. T. I, f. 4). Ej sällan är den 

 vågräta cellen i sin ena ände (f. 7) eller annorstädes något 

 litet eller oregelbundet förgrenad. Den vågräta cellen är 

 vanligen tämligen väggförtjockad. Några enradcelliga hår 

 hade lodrät slutcell (jfr. f. 6). Den vågräta liksom den lod- 

 räta toppcellen kunde vara 0,7 mm. lång men ock oftare be- 

 tydligt kortare. Holkfjäll och blad hade blott få sådana 

 enradcelliga hår. Fjällens föga talrika glandelhår likna van- 

 ligen f. 32, medan några äro något längre. Stammen hade 

 hade få korta glandelhår men flere af 0,3 — 0,5 mm:s längd. 

 Alla bladets glandelhår voro korta. Det var på holkfjällen 

 som jag hittade några 0, n; — 0,32 mm. långa öfvergångsformer 

 mellan glandelhår och sammansatta hår (T. II, f. 4). Dessa 

 trichomers öfre hårlika del var 0,05 — 0, 16 mm. lång. Sam- 

 mansatta hår äro talrika på fjällen och deras storlek är an- 

 gifven på tabellen. På stammen äro håren ej så många och 

 nedtill på honom ganska få, men de äro styfvare i sin öfre del. 

 På bladet äro håren i allmänhet spridda af 0,5 — 2 mm:s 

 längd och alltigenom mer jämnbreda. 



H. peculiare. Dennas stam ser något stjärnbeströdd ut. 

 Enradcelliga hår, som upptill på honom finnas i mängd och 

 på hans nedre del allt sparsammare, ha nästan alla vågrät 

 och något förtjockad slutcell. Denne är alltid något och 

 stundom mer förgrenad (T. I, f. 34), ja, någon gång nästan 

 stjärnformigt. Bladet har knappt några. Holkfjällen och 

 isynnerhet deras nedre del ha rätt många enradcelliga hår, 

 af hvilka dock de flesta likna motsvarande på praematurum- 

 stammen. Flera små glandelhår, kring 0, i mm. långa, finnas 

 på fjällen, och rätt många bland dem äro upptill ej bredare 

 än skaftet (T. II, f. 2) men ha ändå annorlunda formade och 



