24 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. N:0 3. 



H. subramosum y xanthostylum. Rätt många voro de 

 enradcelliga håren på holkfjällen. Dessa ha alla kort fot. 

 Därpå finns rätt ofta en vågrät cell, som vanligen är obe- 

 tydligare förgrenad. Den vågräta cellen kan vara olikarmad, 

 h varvid den längre (0,2 mm. 1.) armen ofta blifvit uppåtriktad, 

 då den korta vetter snedt uppåt (T. I, f. 17) eller nedåt. 

 Oftare än vanligt träffas enradcelliga hår med lodrät topp- 

 cell (f. 15) på hela fjället. I dettas öfre del, där sådana hår 

 såsom vanligt äro många, finnas äfven hårlika, öfre ändar 

 på ytcellerna. Den lodräta toppcellen är nästan aldrig längre 

 än 0,3 3 mm. och kan närmare sin bas vara försedd med en 

 kort, spetsig och snedt uppåtriktad gren (f. 16). Korgskaften 

 hade många och öfre stjälken färre enradcelliga hår. Nedre 

 stjälken och bladen hade spridda — enstaka sådana hår. Dessa 

 äro dock på alla nämnda ställen försedda med längre fot, 

 som oftare uppbär en vågrät cell, hvilken är mer förgrenad 

 än fjällens och någon gång nästan stjärnlikt samt har långa 

 grenar. På holkfjällen var det godt om nedtill mörkfärgade, 

 kring 1 mm. långa sammansatta hår, mellan hvilka färre, 

 nedtill mörka glandelhår nästan fördöljas. Dessa senare voro 

 blott 0,15—0,4 mm. långa, och deras glandel var ganska rund. 

 På bladet och nedre stjälken funnos rätt sparsamt samman- 

 satta hår. Dessa voro något längre och något gröfre än 

 fjällens samt helt färglösa och försedda med nära 0,04 mm. 

 långa, fria, utstående celländar. 



H. diapkajioides. Holkfjällen äro försedda med färre, 

 korgskaft och öfre stjälk med flere enradcelliga hår. Dessas 

 fot är medelmåttigt lång och har ofta något förtjockade cell- 

 väggar. Den foten närmast belägna toppcellen nedskjuter 

 med en lodrät del mot honom (kortare än i f. 10) från den 

 vågräta. Toppcellerna äro nämligen 1 eller 2 och vågräta med 

 stjärnlik eller oregelbunden förgrening. Nedre stjälken har 

 spridda och bladet högst få om några enradcelliga hår. Korgen 

 är alldeles öfvervägande klädd med nedtill mörkfärgade glan- 

 delhår, som nådde en längd af högst 0,9 mm., medan åtskil- 

 liga ej hunno till maximallängden. Själfva glandeln var om- 

 vändt äggrund med gul färg (= 0,oe — 0,or) och alls ej 

 skarpt afsatt (T. I, f. 26) mot skaftet (dess bredd i toppen 

 = 0,035 mm.). Sådana glandelhår fast i regeln -mindre sutto 

 till ej ringa mängd på korgskaften och några på öfversta 

 delen af stjälken. Nedre stjälken och isynnerhet bladen hade 



