P. G. E. THEORIX, OM TRICHOMEB. 41 



med sina fria ändar liksom t ät t sittande gryn eller blemmor 

 på det en tjock sågtand liknande emergensets yta. När 

 frukt förlängningens emergenser ha normal storlek, kunna 

 dennes åsar kallas grofsågade. Hvad dessa omtalade quasi- 

 taggar eller -hakar skola uträtta, är ej lätt att förstå. Åt- 

 minstone kunna de endast med svårighet haka sig sig fast 

 vid något. 



Stjälken är invid bladfästena filtullig, likt tunn bomulls- 

 vadd. De synnerligt många och långa hår, som ingå i denna 

 beklädnad, bestå nedtill af en kort fot om 2 — 3 celler i rad 

 och nedanför dem af en cell, som vidgar sig bland hudcellerna 

 samt i sin öfre del befinner sig of vanför växtytan. En sort 

 fortsättning af denna fot finnes på hans topp, ity att det 

 där vidtager en rad långa, tunnväggiga celler, som nästan 

 ha den egentliga fotens bredd och äro kring 0,0 2 6 mm. breda. 

 Denna mycket långa del af foten är oftast ej mindre än 1 mm. 

 lång och ej sällan 2 mm. lång eller därutöfver. Hårets yttre, 

 längsta och efter hvad jag tyckte encelliga del, som är en 

 verklig spindeltråd, blir smalare och smalare men mäter ändå 

 nära spetsen 0,oo3 mm. i bredd. Spindeltråden har tydligt 

 cellrum. En sparsam filtullbeklädnad finns ock vid blom- 

 korgens bas. Uppsvallningen i sprötets spets äfvensom sprö- 

 tet i dennas närhet äro något håriga. Härvarande hår, som 

 knappt äro längre än 0,4 mm., ha nedtill en liten fot, på 

 h vilken det sitter 2 eller ett par celler i rad. Dessa, som äro 

 tunnväggiga, ha ungefär samma bredd som de långa stjälk- 

 hårens nedre del. Spröthårens yttersta cell är i toppen tvärt 

 hopdragen till en spets. 



Penselhåren äro spensliga och så veka, att de ej ha den 

 minsta likhet med ett borst. Dessa hårs förgreningar, som 

 göra penselhåren fjäderlika och sammanväfva dem, äro 1 — 2 

 mm. långa och spindeltrådslika, i det de i sin nedre del ej 

 ha större bredd än 0,oo4 — 0,006 mm. Förgreningarnas nedre 

 del sammanhänger ett kortare eller längre stycke med håret, 

 innan grenarna bli fria och oftast åtminstone något böjas ut 

 från detta (f. 14). Inblandade bland dessa hårets hårlika för- 

 greningar finnas ej så få, svaga, snedt uppåt- utåt riktade 

 småtaggar med föga förtjockad cellvägg. Deras basdel är 

 mer eller mindre utdragen i hårets längdriktning. Är deras 

 basdel längre, kunna dessa småtaggar mätas med omkring 

 0, 1 1 6 mm. från spetsen till det motstående, nedre bashörnet. 



