46 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. N:0 3. 



arter och därvid funnit, att allt det yttre af håret upplöses, 

 medan det inre håret lämnas oantastadt och således fått veta, 

 att den kemiska beskaffenheten hos det inre hårets vägg är 

 olika densamma hos den egentliga hårväggen eller att den 

 förre består af förvandlad cellulosa, medan den senare ut- 

 göres af mer ren och oförändrad sådan. 



H. Solereder har i »Anatomie», f. 21 A och B lämnat af- 

 hildning af dessa inre hår i håren hos Cistus creticus och 

 sid. 91 och 92 sökt gifva en förklaring på denna egendom- 

 liga hårbyggnad, som rätt allmänt återfinnes hos Familjen 

 Cistinese och äfven enligt Heiden uppträder hos Combretaceae. 

 I sagde Solereders förklaring fäster jag mig vid hans utsaga, 

 att plasman, sedan den dragit sig tillbaka till hårets nedre 

 del, från sin mot hårets spets riktade, öfversta ände utbildar 

 »eine Cellulose-Kappe», som spetsigt eller hvalflikt skjuter 

 fram mot cellrummet i hårets öfre del. Uttrycket cellulosa- 

 kåpa innefattar väl efter orden, att detta hvalf eller denna 

 tapp hos det fullväxta håret består af cellulosa. Men detta 

 är alls icke händelsen, utan såväl vägghvalf eller tapp som 

 ock den största, inre delen af den öfriga cellväggen, hvil- 

 ken omger det befintliga, nedre cellrummet och i f. 26 är 

 ljust skuggad, bestå hos åtminstone det fullväxta håret af 

 betydligt förvandlad cellulosa, hvilket af nedan beskrifna reak- 

 tioner med tydlighet framgår. Dessa utvisa äfven, att hos 

 bladets hår, där en sådan hvalflik eller tapplik tvärvägg ej 

 finnes, utan en öfverallt likformig cellvägg omger cellrummet 

 från hårets topp till dess bas, hela denna cellväggs inre del 

 äfven är förvandlad cellulosa. Innan jag öfvergår till en 

 redogörelse för sagda reaktioner, skall jag omtala hvad jag 

 genom mina undersökningar lärt mig om behåringens beskaf- 

 fenhet och hårens utseende hos H chamaecistus. 



Denna arts hårelement, hvilken storlek de än må ha, 

 äro efter större delen af sin längd nästan jämnbreda och 

 hopdragas först mot sin öfre ände småningom till en spets. 

 Deras cellvägg är rätt tjock, och deras cellrum är i hårets öfre 

 del vanligen tämligen smalt men vidare uti hårets nedre stycke, 

 hvilket ock gäller det där ofta befintliga, inre hårets nedre 

 del (f. 26). Hårelementen kunna sägas vara än gröfre och 

 längre, än finare och kortare. De gröfre elementen, hvilkas 

 kransar träffas på stammen, stiplerna och de små foder- 

 bladen samt på nerverna till de stora foderbladen och till 



