P. G. E. THEORIN, OM TRICHOMER. 47 



själ f va bladen, där håren äro längst, nå vanligen en längd 

 af <»,4 — 1 mm. och en bit från basen en bredd af O, 022 — o, 026 

 mm. Dessa element äro tämligen raka och vetta snedt uppåt- 

 utat. Kransarne, som de tillhöra, äro ej alltid fulltaliga utan 

 äfven sammansatta af färre element. De enstaka håren, som 

 på stammen äro högst fåtaliga, något flere på bladkanten 

 och på de stora foderbladens nerver samt rätt många på 

 stiplernas och de små foderbladens kanter, äro till längd, 

 bredd och riktning allasamman mest lika dessa gröfre hår- 

 element, om än de enstaka håren ofta ha något större dimen- 

 sioner. Äfven till sin inre byggnad öf verensstämma de med 

 hårelementen och det sä att de enstaka hår, som finnas på 

 stammen i detta hänseende likna dennes hårelement, medan 

 de, som uppträda på bladet, äro lika hårelementen därstädes. 

 Hårelement af medelmåttig storlek, bildande öfvergångsfor- 

 mer mellan de gröfre och de finare, träffas ofta på stammen 

 och någon gång äfven annorstädes samt vetta mer utåt. 



Dessa medelmåttigt stora hårelement närma sig ibland mer 

 till de finare och kunna då vara blott 0,2 mm. långa med en 

 bredd ett stycke of van basen af 0,oi mm. På undre blad- 

 ytan mellan nerverna och synnerligast utanför medelnerven 

 samt på de stora foderbladen mellan deras nerver förekomma 

 ymnigt med kranshår, hvilkas element höra till den finare 

 sorten eller äro både korta och smala. Dessa element, som 

 oftast ingå med ett antal af 7 — 8 i hvarje krans och strax 

 vid basen äro starkt utåtböjda, så att kransarne bli stjärn- 

 lika, äro vanligen kring 0, 11 — 0,12 mm. långa och ha ett 

 stycke från basen en bredd af blott 0,oo6 — 0,oo: mm. Äfven 

 annorstädes finnas här och där kranshår med mindre element, 

 som dock visa tendens att till storlek och riktning närma 

 sig de medelmåttigt långa. Fruktens penslar bildande hår- 

 element voro 0,15 — 0,is mm. långa och 0,ou8 mm. breda. 



Det inre hårets (se ofvan) vägg, som på f. 26 är ljus- 

 skuggad och ej omedelbart angripes af utspädd svafvelsyra . 

 utan blir igen och har i f. 29 afbildats, sedan detta reagens 

 förstört den öfriga hårelementsväggen, är under mikroskopet 

 på grund af ett annat förhållande till ljuset tämligen lätt 

 skönjbar och urskiljbar från hårväggens yttre del. Detta 

 inre hår är kortare eller längre, dock aldrig fullt så långt 

 som halfva hårlängden. Den öfre begränsningen, som mot- 

 svarar en ovanligt formad mellanvägg, till det inre håret är 



