ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. NIO 7. 



Elodea canadensis L. C. Rich. 



Vattenpestens {Elodea canadensis) hemland är Kanada 

 och Förenta staterna, där den var föga beaktad före sitt upp- 

 trädande i Europa. 



År 1836 anträffades Elodea för första gången i vår världs- 

 del i en damm vid Warringstown på Irland, en tid efter att en 

 del främmande vattenväxter blifvit utplanterade i dammen. 

 Föga anade dess förste upptäckare John New, hvilken betydelse 

 denna lilla vattenväxt redan under de närmaste årtiondena 

 skulle få för en stor del af Europas vattendrag, men såsom en 

 varning växte den redan under första sommaren så fullständigt 

 igen dammen, att denna upprepade gånger måste ränsas. 



Sju år senare (1842) iakttogs vattenpesten i en sjö vid Ber- 

 wick i Skottland samt i en trädgårdsdam nära Dublin på Irland . 



Man känner ej med bestämdhet, hur växten inkommit 

 till någon af dessa de tre första lokalerna i Europa, men sanno- 

 likt har den på ena eller andra sättet blifvit införd från Amerika. 



Nu började vattenpesten på allvar sprida sig, och redan 

 under tiden 1848 — 1859 hade den, särskildt inom mellersta 

 England nått en så oerhörd utbredning, att den utgjorde en 

 verklig fara för sjöfart och fiske. Flerstädes voro kanalerna 

 så igenvuxna af växten, att fartygen med hästar måste dragas 

 fram, och vid Corn nära Cambridge dämde den upp floderna. 



I England, liksom öfverallt, där växten senare uppträdde i 

 större mängd, omgestaltades de ursprungliga vattenväxtsam- 

 hällena, och de inhemska arterna fingo lämna plats för den nyin- 

 vandrade inkräktaren. 



Snart började Elodea äfven sitt segertåg på det europeiska 

 fastlandet. I Tyskland odlades den i Berlins botaniska träd- 

 gård redan 1854, och med denna och botaniska trädgården i 

 Hamburg som utgångspunkter, fick den snart en stor sprid- 

 ning inom de tyska vattendragen. 



I Holland och Belgien observerades Elodea för första 

 gången 1858 och i Frankrike 1866. 



öfverallt hade man vid denna tid fått ögonen öppna för 

 h vilka faror, som växtens snabba spridning innebar, och fler- 

 städes förorsakade den stora kostnader. En enda uppräns- 



