22 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND !). NiO 8. 



talis, Viola epipsila, Rubusarcticus, Paris, Majanthemum, Phe- 

 gopteris Dryopteris. 



Längre uppåt bäcken å högre och torrare stränder saknas 

 Onoclea Struthiopteris och Athyrium filix femina, men ersättas 

 af Geranium silvaticum, Epilobium augusti folium. Calama- 

 grostis phragmitoides, Phegopteris Dryopteris. Här är granen 

 ofta manshög eller högre och flerstädes ganska talrik. 



Lunddälden kring bäckens nedersta, jämna lopp är af 

 ganska ungt datum. För 50 å 60 år sedan växte här gran- 

 skog. Vid högt vattenstånd i Råne älf, antagligen i samband 

 med snösmältningen på våren, bildades en sandbank tvärs 

 öfver bäckens mynning. Den häraf förorsakade uppdämnin- 

 gen dödade skogsvegetationen kring själfva bäckfåran och 

 på jämn, lågt liggande mark å vänstra sidan om densamma, 

 På högra stranden af bäcken vidtager en mindre, tämligen 

 brant sluttning, som ej nåddes af öfversvämningen, hvarför 

 granskogen här är orörd. Omsider bröt emellertid bäcken 

 igenom den dämmande sandbanken, och nu kunde lunddäld- 

 växter taga de af kullfallna granstammar och växtbråte be- 

 täckta bäckstränderna i besittning. På jämn mark vid vän- 

 stra sidan af bäcken vandrade björken in. Om björkskogens 

 utseende och artsammansättning se Björkskog II. 



Ett annat sätt, hvarigenom bäckar kunna dämmas upp, 

 hade jag tillfälle se vid Kesabäcken. Här hade den däm- 

 mande vallen uppkommit genom människans förvållande. 



Timmerdrifningen tager i Råne socken ofta sin början, 

 innan isen är fullt i stånd att uppbära de tunga timmer- 

 lassen. På öfvergångarna öfver bäckarna bredes därför ett 

 tjockt lager granris, som ersattes i den mån det sjunker ned 

 i issörjan. Efter slutad drifning »glömmer» man ej sällan 

 borttaga de tätt packade rismassorna, utan kunna dessa på 

 våren i förening med slam och bråte, som bäckarna föra med 

 sig. bilda fördämningar. Blir öfversvämningen långvarig, 

 uppkommer på så sätt en starrmyr, är den af öfvergående 

 natur, kunna lunddäldernas eller videsnårens växtarter van- 

 dra in. 



Vid Kesabäcken hade vattnet endast delvis sjunkit un- 

 dan från det öfversvämmade området. Trädbeståndet hade 

 dödats, och stammarna (tall, björk och spars, gran) lågo 

 kringspridda öfverallt eller lutade till fall. Af redan invan- 



