u 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. N:0 8. 



kulturen. I sina »Studier over Öst-Islands vegetation» anför 

 Helgi Jonsson A. *fulvus uteslutande från ursprungliga ve- 

 getationer, ss. myrveg., veg. å bäckstränder, på sandiga hafs- 

 stränder, i smärre polar, som torka ut på sommaren o. s. v. 

 A. geniculaius omnämnes däremot endast från »tunet, den 

 gödede hjemmemark», eller ss. utmärkande gränsen mellan 

 tunet och gårdsplanen kring stugorna. 



Vid en sammanfattning af ofvanstående långa utredning 

 af de båda Alopecur us formernas utbredning och förekomstsätt 

 inom Nordsverige finna vi, att i stort sedt ingen skillnad 

 råder mellan förhållandena på båda sidor om Kölen. Hvad 

 som ofvan sagts om Nordanfjällska Norge kan i det närmaste 

 öfverföras på Norrland samt, så. långt vår erfarenhet räcker, 

 äfven på Finland och Island. 



Alopecurus geniculatus är alltså inom dessa områden öfver- 

 allt införd med kulturen. Äldre författares uppgifter om dess 

 förekomst å lokaler, där den senare ej återfunnits, bero till 

 stor del på felbestämning. I många trakter kan dock arten 

 under tidernas lopp ha försvunnit igen. A geniculatus är 

 nämligen liksom flertalet ruderatväxter ofta ganska »tillfällig» 

 och »sporadisk» i sitt uppträdande. Af allt att döma synes 

 dess utbredning i hög grad gynnas af stigande odling och 

 förbättrade kommunikationer. 



Alopecurus *fulvus återigen är otvifvelaktigt fullt spon- 

 tan inom samtliga delar af finskskandinaviska floraområdet. 

 Från hafvets nivå utbreder den sig genom hela barrskogs- 



