2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. NIO 9. 



redan efter en timmes förlopp, längre fram blef trakten videbe- 

 vuxen, med björk, som just började öppna sina knoppar, 

 samt gran och tall. Längs järnvägens kanter sågos i blom 

 Gagea, Chrysosplenium och Anemone nemorosa, samt följande 

 morgon närmare Moskva Anemone ranunculoides, Caliha och 

 Tussilago på till det mesta röd sandjord med blandskog af björk, 

 rönn, tall och gran. Emellan Moskva och Nischnij Novgorod 

 vidtogo tallmoar på röd sandjord, äfvensom björkskog, nu näs- 

 tan fullöfvad. Den röda sanden fortsatte vidare längs floden Wol- 

 gas högra, branta och sönderskurna strand, till en början med 

 torftig vegetation, sedermera atlöst af fruktbar jord med frukt- 

 trädgårdar, ek-, alm- och björklunder, ställvis genom äng och 

 lågland mark skild från floden. Den vänstra flodstranden 

 syntes låg och flack, ställvis litet högre och ojämnare med tallmo 

 ända till floden. Från de öfversvämmade låga holmarna i 

 floden iramstucko än väldiga popplar, än låga videsnår ofvan 

 vattenytan. Äfven Wolgas vänstra, mäktiga biflod Karna var 

 starkt uppsvälld, med låga, öfversvämmade holmar och strän- 

 der, högre upp längs floden omväxlande med höga och branta, 

 nedrasande stränder samt barrskog ända fram till floden. 

 På kalk- och sandstensklippstrand vid Jelaguba observerades 

 Viola arenaria, Hordeum jabatum och Tussilago med blommor 

 och halft utvecklade blad. Ef ter två dygns ångbåtsfärd uppför 

 floden, begynte dess bredd af taga, högra stranden visade sig 

 med hög, i floden stupande sandbrant, dels odlad, dels skog- 

 bevuxen med mest barrträd, tall, gran, hvaribland Picea ob- 

 ovata, och höga, smala, redan på långt håll genom sin form 

 och mörka grönska afstickande pickta-granar , äfvensom 

 spridda lärkträd, den vänstra däremot lägre, med mest vide 

 och löfträd, hvaribland stora, knotiga ekar och höga lindar. 

 Björkarna voro här ännu outslagna. Närmare staden Perm, 

 slutmålet för den fem dygn varande flodfärden, slutligen, 

 vidtog mera kuperad mark med förhärskande barrskog och 

 vegetationen ännu fullkomligt outvecklad. Här mötte oss 

 äfven Sibiriens stolthet, Pinus cembra. 



Emellan Perm och den västsibiriska staden Tjumen, 

 där ångbåtstrafik åter vidtog, förestod oss en 671 rj-ska verst 

 lång, mycket besvärlig, men intressant färd på landsväg öfver 

 den Uralska bergskedjan och en del af den västsibiriska slätten. 

 Till en början slät eller obetydligt backig, med klen tallskog 

 och vida, öppna fält på sandjord, afbrytes terrängen närmare 



