BRENNER, ANTECKN. FR. SVENSKA JENISEJ-EXPEDITIONEN. 87 



öfriga delar af deltat, voro vi nödsakade att inskränka våra 

 forskningar uteslutande till denna vår, visserligen ganska 

 vidsträckta, stationsort. 



Denna, liksom Briochov-öarna och sannolikt äfven öf- 

 riga öar i Jenisejs delta äro synbarligen bildade af floden och 

 öfversköljas nästan helt och hållet af vårfloden, af hvars med- 

 förda sand, slam och drifved de årligen erhålla en ny tillökning 

 i sin massa. Denna massa, hvaraf ett tjockt lerlager efter hög- 

 vattnets upphörande bekläder allt som befunnit sig under 

 vatten, till och med det inre af fiskarkojorna ända upp i taket, 

 afsätter sig sedan ön nått en viss höjd hufvudsakligast längs 

 stränderna, hvaraf följden blifver, att dessa slutligen blifva 

 högre än det inre af ön. På ställen, där floden skurit sig 

 en djupare fåra emellan öarna, nedrasar en del af den bildade 

 jorden, och sålunda uppstå dessa svarta, mer än famnshöga 

 strandbranter, som under högsommaren och hösten gifva 

 dessa öar ett så dystert utseende. Denna strandbrant är 

 då den högsta delen af ön och jämförelsevis torr, medan denna 

 för öfrigt är låg och sumpig. På andra, grundare ställen 

 höjer sig stranden inåt land ytterst långsamt, så att man får 

 gå långt innan man når högsta punkten, men därifrån kommer 

 man också genast in på den mycket vidsträckta sumpmarken. 

 På dylika ställen ligga vid lågvatten vida sträckor af sand- 

 bottnen öfver vattenytan, medan man vid de förstnämnda 

 stränderna kan gå med ångbåten nästan intill land. Såväl 

 nära stranden, som i det inre af ön ligga en mängd större och 

 mindre sjöar, af hvilka de som genom någon s. k. protok eller 

 naturlig kanal stå i samband med floden hafva höga stränder 

 och, åtminstone delvis, sakna bottenvegetation, de andra 

 däremot bilda en omedelbar fördjupning i mosskärret. 



Egendomlig som öarna själfva är äfven den vegetation 

 här funnit fotfäste, ägande sin motsvarighet endast på få ställen 

 af de under våren öfversvämmade lägre delarna af fastlandet. 

 I analogi med öarna vid Vorogova och Turuchansk, hvilka 

 ju äfven af vårfloden öfversvämmas, hysa dessa deltaöar en 

 för den höga polhöjden jämförelsevis rik flora af växter som 

 af floden hitförts, och hvilka, tack vare det från söder kom- 

 mande varmare vattnets inverkan, här i den bördiga jordmånen 

 särdeles yppigt utvecklats. Vegetationen visade sig cckså 

 därför i jämförelse med fastlandets vara såväl tidigare som 

 rikare på sydligare former, som här hafva sin nordgräns. Men 



