10 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 9. NIO 10. 



Antherce polliniferae. 



Stylus virescens. 



Achenium dilute testaceun, superne anguste spinulosum, 

 inferne ± tuberculatum, latiusculum 3 mm. longum, 1 mm. 

 latum, pyramide 0,5 mm. longo, subcylindrico, rostro 10 — 11 

 mm. longo. 



Utbredning: Sverige: ög., Linköping, Magistratshagen; Vreta s:n, 

 Berg (H. Dt.). — Vg., Sandhems s:n, Grimstorp (O. Nordstedt). 



Denna art igenkännes på sina tämligen breda, mörkt 

 gröna i lökgrönt skiftande blad, bleka bladskaft, vanligen 

 bleka eller nedtill svagt vinfärgade bladnerver, tämligen breda 

 uppåt tättsittande och utom de öfversta mer eller mindre 

 tandade och spetsiga flikar hos de yttre bladen, hvilkas änd- 

 f likar äro små till medelstora och of van midten mer eller 

 mindre hopdragna till en tämligen smal midtflik, samt med 

 bredare lober försedda och starkare tandade breda mellan- 

 och innerblad, som äga bred och ofta lång ojämnt tandad och 

 småflikad ändlob med mera rundade sidor, men framförallt 

 genom mycket mörkgula tämligen täta korgar, hvilkas färg, 

 isynnerhet mot kanterna, genom de något genomlysande lif- 

 ligt och mörkt rödvioletta banden på kantblommornas under- 

 sida ytterligare förnöjes. Då korgarna äro slutna kunna 

 individ af denna art till följd af färgen på kantblommornas 

 utsida redan på af stånd lätt urskiljas från bredvid växande 

 individ af andra arter. 



De yttre bladen äro vid blomningen föga talrika, åtmin- 

 stone på de lokaler (gårdsplaner, torra backar), hvarifrån jag 

 hittills sett växten. Vanligen uppträda däremot de mellersta 

 och inre bladen redan vid blomningen i större antal och bli 

 hos ett flertal individ nästan enbart förhärskande. 



I flera afseenden har denna form en viss likhet med T. 

 piceatum, hvilken den liknar till de bleka bladskaften och de 

 mer eller mindre färgade bladnerverna, men den skiljer sig 

 bland annat genom bladfärgen, blommornas färg, isynnerhet 

 genom de mörkt rödvioletta banden på kantblommornas under- 

 sida och de åtminstone hos exemplar från torrare och öpp- 

 nare lokaler tämligen nedböjda yttre holkfjällen. Då jag ej 

 sett exemplar från friskare mark, ängsmark och dylika loka- 

 ler kan jag emellertid ej afgöra, huru ytterfjällen här för- 

 hålla sig. Närbesläktade former pläga på dylika ståndorter 

 ha utåtriktade ytterholkfjäll. 



