HUGO DAHLSTEDT, ÖSTSVENSKA TARAXACA. 23 



Stylus ± livescens. 



Antherce poll ine repletav. 



Achenhim badio-olivaceum, superne breve spinulosum, 

 inferne leviter tuberculatum, 2,75 mm. longum, vix 0/j— 1 mm. 

 latum, pyramide vix 0,5 mm. longo, pappo 9— 10 mm. longo. 



Utbredning: Sverige: Uppl., Lidingö s:n, Skärsätra (H. Dt.) — Stockh.- 

 Djurgärdsfreskati (H. Dt.). — Srm., Brännkyrka s:n, Fridhem (H. Dt.;, 

 Gryts s:n, Rösund (M. Sondén), Strängnäs (G. Samuelsson). — Og., S:t Lars 

 s:n, Tannefors (H. Dt.). — Gottl., Visby, flerstädes (H. Dt., Th. Lange;. - 

 Sm,, Gamleby (C. Pleijel). — Sk., Lunds Bot. trädg. (M. O. Malte), Svallöf 

 (J. E. Palmer). 



Danmark : Sjcelland, Blide (C. Raunkiaer, s. n. T. planum). 



T. pallescens utmärker sig genom sina blekgröna blad 

 med tättsittande, mer eller mindre deltoidiska eller isynner- 

 het på bladets öfre del klolika och starkt konvexa, bredba- 

 siga och spetsiga flikar, af hvilka de nedre äro på sin öfre 

 rand skarptandade, de öfre däremot helbräddade, samt sina 

 otandade pillika till äggrundt pillika, vanligen kortspetsade 

 ändflikar med starkt konvexa sidor. Mera sällan äro änd- 

 flikarna ofvan sidoloberna hopdragna i en smalare och mera 

 utdragen upptill mer eller mindre utvidgad, ofta på ena eller 

 andra sidan med ett par afrundade, sällan spetsiga breda 

 tänder försedd midtlob. På de yttre bladen äro ändflikarnas 

 sidolober vanligen mer eller mindre spetsiga på de inre där- 

 emot äro de jämte flera eller färre nedanför sittande lobpar 

 (stundom blott ena sidans lob eller lober) i spetsen starkt 

 afrundade. Vinkeln mellan loberna blir ofta mer eller mindre 

 mörkfärgad, men den mörka färgen sträcker sig sällan som 

 ett band (och då föga tydligt) rätt öfver bladet, såsom där- 

 emot ofta är förhållandet hos T. expallidum och T. laciniosum. 

 Bladskaften äro bleka eller på öfversidan någon gång med 

 svag rosenröd anstrykning, hvilken färg hos en del blad stun- 

 dom uppträder styckvis eller mot basen af medelnervens öf- 

 versida. Flikarna sitta, såsom förut nämnts, mycket tätt, 

 men på blad med spetsigare ändflik aflägsna sig isynnerhet 

 de nedre något från hvarandra så att ett kort något tandadt 

 interlobium uppstår. Hos dylika blad bli flikarne något mera 

 utstående än eljest. Stundom kunna alla bladen få flikarnas 

 öfverkant mer eller mindre starkt tandad. 



Holkskaften äro vanligen tidigt utåtböjda och på sin upp- 

 åtvända sida samt mot spetsen mer eller mindre rödfärgade. 



