HUGO DAHLSTEDT, ÖSTSVENSKA TARAXACA. 39 



matis magnis et longis, lobo terininali magno lato, saepe ter- 

 tiana partem folii lequante, ± hastato subintegro— insequaliter 

 et grosse lobulato-dentato acutiusculo, ad angul. loborum et 

 ssepe passim margine ± obscure atro-purpurascentia, supra 

 etiam haud raro fuscata. 



Scapi plures, folia aequantes usque fere duplo superantes, 

 inferne leviter fuscoviolacei, caeterum pallidi v. superne ± 

 obscure violascentes. 



Involucra ± atroviridia, brevia crassiuscula, 14 — 15 mm. 

 longa, 10 — 11 mm. lata, squamis exterioribus anguste ovatis 

 — lanceolatis, 3 — 6 mm. latis, paullo supra medium interiorum 

 attingentibus, leviter reflexis v. vulgo patentibus (etiam post 

 anthesin), conspicue sed anguste marginatis, supra pallide 

 viridibus apicem versus ± purpurascentibus, subtus obscure 

 atroviridibus, margine et apicem versus ± purpurascentibus 

 v. piceis, sub apice ± callosis, interioribus obscure atroviridi- 

 bus in apicem ± purpureum latiusculum — angustum attenu- 

 atis, sub apice ± callosis. 



Calathium sat obscure luteum, plenum — leviter radians, 

 gat planum, 45 — 50 ( — 55) mm. latum. 



Lignlce sat plana? c. 2 mm. lata? — leviter canaliculate, mar- 

 ginales extus stria obscure violacea notata?. 



Aniherce pollinifera?. 



Stylus virescens. 



Achenium fusco-stramineum, superne crebre et breve mu- 

 ricatc-spinulosum, inferne ± tuberculatum, 3,5 mm. longum, 

 1 mm. latum, pyramide 0,5 mm. longo cylindrico, rostro c. 

 14 mm. longo. 



Utbredning: Sverige : ög., Linköping, Magistratshagen, Stolplyckan 

 m. fl st., vägkanter (H. Dt.), S:t Lars s:n, Ekkällan, gräsvall och vägkant 

 (H. Dt.), Valla, fuktig äng, vägkanter, diken (H. Dt.); Vreta s:n, Vreta 

 kloster, dikeskant, Berg. fuktig äng (H. Dt.); Kaga s:n, åker (H. Dt.). 



T. scotinum karaktäriseras af sin mörkt gröna bladfärg, 

 de i kanterna eller rätt öfver bladet mörkt purpursvart för- 

 gade interlobierna, de tämligen likformiga yttre och mellersta 

 bladen, h vilkas medellånga deltoidiska flikar äga mer eller 

 mindre hög ofta mycket hvälfd rygg och därpå äro mer eller 

 mindre båglikt nedböjda med jämförelsevis smala utstående 

 eller något uppåtböjda spetsar, samt spjutligt triangulära of- 

 tast helbräddade ändflikar, de breda inre bladen, som äga 

 långa rikare tandade tättställda flikar och mycket stora, of- 



