HUGO DAHLSTEBT, ÖSTSVENSKA TARAXACA. 57 



magis dilute viridibus in apicem angustum ± obscure pur- 

 puraseentem attenuatis. 



Calathium sat obscure luteum, planum — leviter convexum, 

 radians, 45 — 55 mm. latum. 



Ligulm marginales c. 2..-. mm. lata?, extus stria sat obscure 

 rubro-purpurea notatse. 



Antherce pollinifera?. 



Stylus virescens. 



Achenium longum, badio-olivaceum, superne breve et late 

 spinulosum, inferne fere lseve v. leviter tuberculatum, 4 mm. 

 longum, 1 mm. latum, pyramide 0.7:') mm. longo cylindrico 

 saepe uno alterove dente instructo, rostro 10 — 12 mm. longo. 



Utbredning: Sverige: Gottl., kring Visby flerstädes (H. Dt.. Th. Lange). 

 — Sk., Svallöf, .'lim. -T. E. Palmer). 



Denna art är i flera afseenden särdeles utmärkt, fram- 

 förallt genom sin vackra och egendomliga, särdeles iögonen- 

 fallande bladform. Hos de mest typiska individen hafva alla, 

 hos andra de yttre bladen i regel tätt sittande korta eller 

 medellånga, på ryggen mer eller mindre rikligt tandade nedre 

 och mer eller mindre helbräddade öfre flikar samt kort tri- 

 angulär ändflik med pillik eller spjutlik bas och korta sido- 

 lober. Ändflikens sidor äro mer eller mindre konvexa eller 

 ofvan midten hopdragna till en kort, mer eller mindre smal 

 spets. De yttre bladen eller hos en del exemplar alla hafva 

 mycket breda nedåtböjda mer eller mindre klolika flikar. 

 Hos de mellersta bladen äro de nedre loberna mera deltoi- 

 diska, mindre breda med mera utstående och ofta utdragna 

 spetsar, de öfre däremot ofta bredare och kortare med mera 

 nedböjd spets. Hos frodigare former antaga flertalet flikar 

 samma form som hos de nyssnämnda mellanbladen samt bli 

 ej sällan mera utdragna, men äfven hos dylika exemplar äro 

 de ofta nedåtböjda och äfven om fliken blir utdragen är den 

 ej särdeles spetsig utan mot spetsen mer eller mindre utvid- 

 gad och därpå hastigt hopdragen samt försedd med kort udd. 

 De nedre flikarna äro starkare tandade af sylhka vid sin bas 

 något breda tänder, hvilka hos de öfre flikarna bli starkare 

 utvecklade, flera eller blott 2 — 3 till antalet, alla paralella 

 med lobspetsen, och de nedersta därjämte ofta långa. Stun- 

 dom bli dessa tänder hos breda flikar mer eller mindre upp- 

 åtriktade, isynnerhet på de yttre bladen och på mellanbla- 



