HUGO DAHLSTEDT, ÖSTSVENSKA TARAXACA. 65 



ytterlighetsformen utmärker sig genom jämförelsevis smala 

 blad med mer eller mindre långt åtskilda lober, hvilka från 

 en mer eller mindre hög rygg, som är försedd med 1 — 2, stun- 

 dom 3, smala i storlek uppåt mot interlobiet aftagande med 

 hufvudloben paralella tänder eller små flikar, hastigt äro hop- 

 dragna i en längre smal utstående eller uppåtböjd ofta något 

 of van sin midt utvidgad spets. Hos de mest f inflikade for- 

 merna blir denna spets vanligen mer eller mindre starkt upp- 

 åtböjd, hos de mera bredflikade är den utstående eller t. o. m. 

 nedåtriktad. Ändloben är oftast liten med kortare sidolober 

 än de närmast sittande och mer eller mindre hopdragen i en 

 smal, upptill oftast något utvidgad spets. Hos dessa former 

 träffar man mera sällan innerblad med större rundad eller 

 kortspetsad spjutlikt-pillik ändflik, utan utbildas dylika blad 

 först efter blomningen. Den andra ytterlighetsformen har 

 alltigenom bredare blad. De yttre och mellersta hafva mer 

 eller mindre bredt deltoidiska, oftast mera utåtriktade eller 

 nedåtböjda, på sin öfre kant (åtminstone på bladets öfre del) 

 vanligen otandade och tättsittande eller af kortare mellanrum 

 skilda lober. Ändfliken varierar från utdraget triangulär till 

 pillik eller spjutlik, är mot spetsen utvidgad och därpå mer eller 

 mindre afrundad samt helbräddad. Hos de inre bladen är 

 på dylika exemplar ändfliken oftast mycket stor, stundom 

 upptagande l /a af bladets längd och bredd, ofta mot spetsen 

 starkt utvidgad och afrundad samt vanligen alldeles hel- 

 bräddad. 



Efter blomningen och hos yngre exemplar anträffas stun- 

 dom innerblad af en annan form, oftast nästan hela och mer 

 eller mindre spetsigt småtandade. Dessa blad tilltaga i antal 

 mot hösten och bli slutligen ensamt dominerande. 



T. biforme är ej särdeles nära besläktad med någon af 

 områdets former. På ruderatplatser växande exemplar erinra 

 habituellt något om T. interruptum, men skiljas genom sin 

 ljusa bladfärg och de nedåtriktade yttre holkfjällen. Finfli- 

 kade exemplar erinra mycket om T. mimuliforme eller former 

 af T. crebridens, som äga endast ytter- och mellanblad ut- 

 vecklade, men skiljas i lefvande tillstånd lätt från dem genom 

 sin bladfärg och de tätare och större korgarna med sina äf- 

 ven hos de inre blommorna tydligt utskjutande gröna stift. 

 Med dessa former liksom med T. mucronatum torde den dock 

 vara närmast besläktad. 



Ar/åt: for botanik. Band 9. N:o 10. 5 



