22 



ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17. N:0 4. 



m 



01 



tade å exemplar den ^*/? 1910 från Jokkmokk och den ^|^ 1891 

 från Kvikkjokk, båda ställena i Lule lappmark, samt den 

 "/g 1912 från Vassitjokko i Torne lappmark. 



Polytrichum gracile har en synnerligen stor variations- 

 förmåga, och i sterilt tillstånd kan den stundom vara ganska 

 svår att igenkänna. Ibland är hela växten nästan alldeles 

 svart och endast topparna gröna. Bladens längd och bredd 

 ^ _ samt bladkantens bredd variera mycket. 



Jag har sett exemplar, där bladkanten be- 

 stått av ända till 12 cellrader. Även se- 

 tans längd och kapselformen variera. Ej 

 sällan påträffar man individ med mössan 

 svartbrun eller nästan alldeles svart. 



Polytrichum gracile är en av våra van- 

 ligare mossor och anträffas huvudsakligen 

 på torvmossar, där fuktigheten ej är för 

 stor, men den trives också på mylla och 

 annat myllblandat substrat. Den växer 

 huvudsakligen på solöppna platser och i 

 allmänhet i rena tuvor, men kan också fin- 

 nas insprängd i Carices- och Eriopfiorum- 

 tuvor. I dess sällskap har jag antecknat 



i°8fe. 







8*W 



Fig. 6. Polytrichum 

 gracile. Bladkant. ^y°. 



Amblystegium stramineum (Dicks.) De 

 Not., Sphcerocephaius palustris (L.)Lindb., 

 Polytrichum strictum, Paludella squarrosa 

 (L.) Brid., Climacium dendroides (L.) Web. 

 & MoHR samt Sphagnum-Sirter. 



Polytrichum gracile är tämligen jämnt 

 spridd över hela Sverige från Skåne ända 

 upp i nordligaste delarna av Torne lappmark, där jag samlat 

 den vid Naimakka i Karesuando socken på 68° 40' n. br. Ett 

 undantag utgör Gottland, varest den är funnen endast på Got- 

 ska Sandön. Detta skulle ju kunna tyda på, att arten skulle 

 sky kalkhaltig grund, såsom det stundom uppgives. Så är 

 emellertid ej förhållandet, ty såväl på våra Västgötaberg som 

 i Norrland anträffas den på kalkhaltig grund. Med avseende 

 på artens vertikala utbredning kan nämnas, att den träffas 

 på alla höjdlägen från några meter över havet till 1,500 meter 

 såsom på Marsfjällen i Vilhelmina socken i Åsele lappmark. 

 I Alperna kan den stiga ända till 2,000 meter. ^ Emellertid 



1 Pfeffer, sid. 67. 



