4 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17. N:0 9. 



till allra största delen från G. A. Askegrens exkursioner i 

 Stockholmstrakten på 1880-talet. Vad Lunds botaniska mu- 

 seum beträffar, äro dess samlingar av G aster omy etter ej sär- 

 deles omfattande. De innehålla dock exemplar av några in- 

 tressanta sydliga arter. — Till samtliga ovannämnda privat- 

 personer och till en stor mängd andra ej nämnda, vilka 

 lämnat mig bidrag, samt till prefekterna för de offentliga 

 museerna framför jag härmed mitt tack. 



I fråga om Gasteromyceterna äger man den fördelen, att 

 de i allmänhet utan att taga nämnvärd skada låta sig för- 

 vara, så att vid skilda tidpunkter gjorda fynd kunna jäm- 

 föras med varandra. Konserveringen och förvarandet är 

 emellertid ofta nog en delikat uppgift, och det torde därför 

 ej vara ur vägen, att jag lämnar några allmänna råd här- 

 utinnan. Phallacéerna förvaras lämpligen i sprit (c:a 70 %); 

 goda fotografier av färska exemplar äro dessutom värde- 

 fulla. Owens' lösning (2,5 1. vatten, 120 gr. koksalt, 60 gr. 

 alun, 0,8 gr. sublimat) äger den fördelen framför sprit, 

 att de naturliga färgerna enligt uppgift en rätt lång tid bi- 

 behållas. Lycoperdacéer, Nidulariacéer, Tulostomatacéer, mogna 

 Sderoderma-aTteT, Pisolithus o. a. Gasteromyceter, som vid mog- 

 naden torka, förvaras i askar sådana de äro, eller också efter 

 svag pressning i konvolut. Innan svamparna inläggas i sam- 

 lingarna, måste de vara fullständigt torra, annars uppstår 

 mögelbildning och olukt. Beträffande Lycoperdacéerna är 

 särskilt att märka, att i varje kollekt fullt mogna »rökande» 

 exemplar — helst med bibehållna taggar — böra finnas; 

 detta underlättar i hög grad bestämningen. Halvmogna 

 Scleroderma-diTteT kunna bestämmas; de kunna torkas, för- 

 varas i sprit eller — skurna i skivor — torkas under svag 

 press. Hymenogastracéer och Hysterangiacéer böra förvaras 

 i sprit (c:a 70 %); anteckningar angående växtsätt, peri- 

 diets färg, glebans utseende samt svampens lukt på yngre 

 och äldre utvecklingsstadier underlätta bestämningen. 



Här är ej platsen för en beskrivning av Gasterornyceter- 

 nas anatomiska byggnad, ej heller för en ingående utredning 

 av gruppens strängt vetenskapliga begränsning. Syftet med 

 monografien är nämligen å ena sidan rent systematiskt, och 

 å den andra sidan lämnar en strängt vetenskaplig definition 

 ingen verkligt praktisk hållpunkt, då det gäller ett special- 

 fall. Dessutom måste den vetenskapliga definitionen taga 



