18 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17. N:0 14. 



i Blekinge och den "* , 1919 från Madesjö i Småland visa aike- 

 gonier i begrepp att öppna sig; exemplar från september 18ö7 

 från Ljunga i Småland har ett arkegonium slutet och resten 

 öppnade, av vilka senare ett par till och med äro bruna; exem- 

 plar den -'/9 1864 från Orhem i Huddinge socken i Söderman- 

 land har ett arkegonium slutet men resten bruna. 



De enda kapselbärande exemplaren av arten äro, som 

 redan nämnts, samlade vid Orhem i Huddinge socken i Söder- 

 manland den ^"'fl och den -79 1864. Ä de förra exemplaren 

 ha kapslarna ej lämnat periketialbladen och äro ej färdigbil- 

 dade; å de senare äro kapslarna fullbildade och å några äro 

 locken färdiga att falla av. Således försiggår säkerligen frukt- 

 mognaden i slutet av september och under oktober månad. 

 Gamla kapslar sitta kvar å exemplar, samlade i juni månad. 



Oaktat Dichelyma capillaceu7n ej är känd från så många 

 lokaler, varierar den dock rätt mycket. Sålunda har jag sett 

 en ganska grov form, som mycket liknar D. jalcatum. Stundom 

 saknas nästan blad på de grövre stammarna, i vilket fall bla- 

 den äro tättsittande j)å de små, yngsta grenarna. Arten kan 

 då få en viss habituell ilkhet med formen av Amblystegium 

 elodes (Spruce) Lindb. Stundom kan man få se bladen nå- 

 got skärformigt böjda. 



Dichelyma capillaceum förekommer mestadels på rötter 

 och grenar av träd och buskar, som växa i och vid vattendrag, 

 och som stundom översköljas av vattnet. Ofta äro de ned- 

 hängande i vattnet eller hela växten till och med submers. 

 Vanligaste värdplantorna äro Salix caprcea L. och Alnus- 

 arterna, men den är även anträffad på Ledum palustre L. och 

 Myrica Gale L. Mera sällan har den iakttagits på stenar. 

 I dess sällskap har jag antecknat Dichelyma falcatum, Foyitina- 

 lis antipyretica, Amblystegium scorpioides (L.) Lindb. m. fl. 



Dichelyma capillaceum får ännu räknas som en av våra 

 sällsyntare mossor, ehuru den med all säkerhet är förbisedd 

 och förväxlats med andra arter. Den är numera känd från ej 

 mindre än 11 provinser, alla belägna i södra och mellersta 

 Sverige. Den är ännu ej anträffad på Öland och Gottland eller 

 i Halland, Östergötland, Bohuslän och Dalarna. Nordhgaste 

 lokalen är Hille socken i Gästrikland på 60° 44' n. br. Arten 

 är en utpräglad låglandsväxt och stiger i Sverige väl knappast 

 högre än 130 meter över havet. Högst belägna svenska lo- 

 kalen tyckes vara Långvattnet och Eldmörjan å Hunneberg. 



