HJ. MÖLLER, LÖVMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 33 



?n senare. De svenska exemplaren av varieteten närma 

 g i allmänhet mera F. Heldreichii än var. alpestris. Tydlio-t 

 :, att ifrågavarande varietet har övergångar 

 11 huvudformen, och har jag flera gånger sett 

 idana från Norrland. 



Enligt uppgift av apotekare Löf vänder 

 ixte exemplaren från Ingatorp i Småland på 

 1 trästubbe i vatten. Antagligt är väl, att 

 ?n hos oss mestadels är att söka i fjällbäckar, 

 å dylika lokaler förekommer den i Riesenge- 

 rge, varifrån den först beskrevs. Fontinalis 

 itipijretica var. alpestris är såväl i Sverige som 

 omlands känd endast i sterilt tillstånd. 



Fullt typiska exemplar av Fontinalis anti- 

 petica var. alpestris har jag sett från Småland, 

 alarna och Lule lappmark men torde före- 

 )mma flerstädes i nordliga Sverige. 



Utom Sverige uppgives varieteten från Fig. 3. Fontinalis 

 lesen- och Isergebirge samt Fichtelgebirge, aTTatriTuiil-DK 

 ?ntralf rankrike och Thessalien. Blad viket. V- 



Varietetens utbredning i Sverige: 



Småland. Ingatorp 1905 K. L. Löfvander (U.). 



Dalarna. Orsa, Stabergsbyn 1900 K. Johansson (U.). 

 If dalen, Af hotbodarna 1916. O. Vesterlund. Transtrand, 

 .ilunäs 1913 G. Samuelsson (U.). 



Lule lappmark. Kvikhjokk, Njuonjes 1891 E. Nyman. 



Fontinalis antipyretica L. var. montana H. Müll. 



Fontinalis antipyretica t^ar. nomtana; H. Mcllek, Westfalens 

 Laubmoose. N:o 378 (Exsickat). 

 1 S()7. Fontinalis antipyretica var. montana; H. Müller, Erster Nach- 

 trag zur Geographic der in Westfalen beobachteten Laubmoose. 

 Verhandlungen des naturhistorischen Vereins der preussischen 

 Rheinlande und Westfalens. Jahrg. 24 (1867), sid. LS8. 



Mindre, brunaktig, svagt glänsande. Orenar spetsiga, 

 lad kort nedlöpande och svagt örade, knappast hälften sä breda 

 ni långa, ofta kluvna i mittlinjen. 



H. Müller lämnar jjå etiketten till Fontinalis antipyre- 

 u var. montana i sitt exsickat Westfalens Laubmoose n:o 

 8 endast följande beskrivning: »In dieser durch dunklere, 

 änzendere Blätter und geringere Grösse der squamosa sich 



Arkio för hotanih. Band 17. Ko II. 3 



