34 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17, NIO 14. 



näheinclen Abänderung findet sich F. antip. häufig aber nui 

 steril, auf Bachsteinen unser höchsten Berggegend». E 

 lieller i Müller's ovannämnda arbete »Erster Nachtrag zui 

 Geographie der in Westfalen beobachteten Laubmoose » finnes 

 någon beskrivning, vilken först lämnas av Limpricht.^ 



Fontinalis antipyretica var. montana utmärker sig genon 

 sin till alla delar betydligt mindre växt. Vidare är den til 

 färgen mörkare, oftast brungrön med något ljusare 

 grentoppar samt glänsande och påminner något on 

 F. squamosa. Grenarna äro tillspetsade. 



Ifrågavarande varietet är ej förut nämnd ; 

 svenska litteraturen men ingår i Bauer's Muse; 

 europsei exsiccati, n:o 556, samlad i Västergötlanci 

 vid Sandhem 1887 av H. W. Arnell. Jag hai 

 funnit varietet en i våra herbarier samt även själv 

 samlat den på ett par ställen. Varieteten hållei 

 sig i allmänhet till fjällbäckar men har även an- 

 träffats i källor och vattenfyllda bergsklyftor. 

 Fi<r 4 Fonti-^^^^^ ivkn Västergötland har jag sett varieteten 

 nalis antipy från Dalsland, Dalarna, där den ej tyckes vara så 

 Tno^arm^H ^ällsjmt i fjällbäckarna, Härjedalen, Jämtland och 

 :Mür.L. Blad. Torne lappmark. Högst belägna lokalen är Präst- 

 "" • läkaredalen i Hallens socken i Jämtland, varest 

 den anträffats på en höjd av 700 meter över havet. H. Mül- 

 ler angiver den alltid vara steril. Även exemplaren från Sve- 

 erige äro sterila med undantag av dem från Tuulinkavaars 

 (68° 20' n. br.) i Karesuando socken i Torne lappmark, varesi 

 den växte i en fjällbäck på 500 meters höjd tämligen rikt kap 

 selbärande samt från Klöfsjö i Jämtland. I varietetens säll 

 skåp har jag anträffat Arnhlystegium ocfiraceum (Turn.) Lindb 

 och giganteum (Schimp.) de Not. 



Som redan nämnts, beskrevs Fontinalis antipyretica var 



montana från Westfalen. Den har sedermera funnits i Norge.' 



Svenska exemplar av varieteten ingå i följande exsickat 



Bauer, Musci europaei exsiccati N:o 556. Västergötland 



H. W. Arnell. 



Varietetens utbredning i Sverige: 



Västergötland. SandJietn, Svarta 1887 A. 



Dalsland. Backe, Vättungen 1915 S. &. C Bergström, 



^ LurpRiciiT 2, II, .sid. Gfiü. 

 ^ Hagen 2, sid. 276. 



