HJ. MÖLLER, LÖVMOSSORNAS UTBREDNING I SVERIGE. 39 



18U7. Foniinalis gracilis; Lindberg, Ueber einige Fontinalidéen. 



Hedwigia 1867. Siel. 39 (nomen nudum). 

 1868. Fontinalis gracilis; Lintjberg, Musoi novi scundinavici. Notiser 



ur Sällskapets pro Fauna et Flora fonnica förliandlingar. Häfte 



9, sid. 274. 

 1876. Fontinalis antipyretica. Var. ß gracilis; Schimpek, Synopsis 



3Iuscoruni europajoruni. Ed. II, vol. 2, sid. öü2. 



Spensligare och glänsande. Stam nedtill bladlös -^ rikt för- 

 renad, med långa, parallellt med stammen sittande, något spet- 

 iga grenar och smågrenar. Blad vppräta — utstående — till- 

 ryckta, mindre, smalare och. mera spetsiga med mindre böjd 

 'öl och ofta delade längs denna. Cellväv fastare. 



Såsom synonym till Fontiyialis anti- 

 )yretica var. gracilis ii^Dptager S.O. Lind- 

 berg LiNNE's'^ Fontinalis minor. vSåvitt / 

 ag kunnat finna av exemplar i Riks- / 

 Quseets och Uj^psala botaniska muse- / 

 ims samlingar, åsyftas i allmänhet elär- / 

 ned Fontinalis antipyretica f. tenuis och f 

 lagon gång Fontinalis dalecarlica. 



Jag har tvekat rätt mycket, huru- i 

 dela jag skulle bibehålla Fontinalis gra- | 

 ilis som art. Då man endast har att \ J \ , 



;öra med S. O. Lindb erg's finska exem- "'■^ ^>- \J 



>lar, tycker man, att man har framför „ j 



ig en god art. Då man emellertid hari,'i„. 7 Fontinalis antipy- 

 tt större material att handskas med, in- retlca var. gracilis (Lindb.) 



-, , . 1 oil 1 1-11 SOHIMP. a. Blad vikt. 



er man det svara i att hälla den skild i, j^iad utbett. V- 

 rån huvudformen. Lindberg har för 



ivrigt själv skrivit på ett exemplar »f. ad gracilem». Det är 

 ålunda samma förhållande med var. gracilis som med de andra 

 ^arieteterna av IvoUektivarten antipyretica. Lindberg^ fram- 

 låller själv som utmärkande för gracilis: »gracilitate, ramifi- 

 atione sequentis, pericha^tiis radicantibus crebris. in sola basi 

 lenudata planta ])ositis, Capsula subglobosa valde pachy- 

 lerma ». Den kanske mest gripbara av de.ssa karaktärer skulle 

 '■ara »perichsetiis radicantibus crebiis ». Nu är emellertid för- 

 lållandet, att även huvudformen kan anträffas med rotslående 

 )eriketialgrenar, under det att sådana kunna saknas hos gra- 

 ilis. Limpricht^ uppfattar gracilis soin egen art ocli u|)ptagc'r 



' Linnm:i;.s S, sid. r».">8. 

 ' f^iNDBERO ;{, sid. ;59. 

 * Lmr-iticrjT 2, II. sirl. (i.'»!. 



