78 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17. N:0 17. 



nordvästra sluttningen av Schneekoppe) en form, som skiljer 

 sig från H. chamaetrichum huvudsakligen genom mera tandade 

 blad och starkare cilierade liguler. Därjämte äro holkfjällen 

 något mindre trubbiga (åtminstone äro en del av fjällen hos 

 chamaetrichum något trubbigare än hos Riesengebirgeformen), 

 de inre fjällens kanter något mindre ljusa och stjälkbladets 

 hårbeklädnad något mindre tät. Men det är också allt, sy- 

 nes det. Till och med mikrotrikerna återfinner man hos den 

 sudetiska formen. Jag benämner denna senare H. chamae- 

 trichum v. asciburgicum. 



H. peculiare Dahlst. 



Dahlst. Adnot. de Hier. Scand. (Act. Hort. Berg. Bd 2, 

 n. 4, 1894). 



F. megalozotum n. f. 



Caule elato, valde ramoso, polycephalo, involucris et 

 pedicellis glandulis obscuris, partim longis, numerosis, pilis 

 autem modo solitariis munitis, foliis sensim in petiolum angu- 

 statis, dentibus foliorum caulinorum sat paucis, partim valde 

 elongatis, acutis, vulgo patentissimis dignotum. 



I dre: Ulandshögen (nära Nipfjället) (^7, 1906). 



Högväxt, obetydligt hårig, mycket grenig och blomsterrik, 

 med ända till över 30 blomkorgar; å akladium, korgskaft 

 och i synnerhet å holken försedd med riklig mängd delvis 

 långa, mörka glandelhår, men endast enstaka hår. Bladen 

 småningom avsmalnande mot skaften, stjälkbladen med täm- 

 ligen få men delvis mycket utdragna, vassa och oftast utåt, 

 stundom delvis framåt-utåt riktade tänder. — Den skiljer 

 sig från den typiska H. peculiare från Bunnerfjället m. fl. st. 

 i Jämtland genom högre växt, starkare förgrening, större blad, 

 mycket större bladtänder och något större holkar. Det synes 

 sålunda vara endast en luxurierande form av H. peculiare. 

 I Omang's samlingar har jag sett en mycket närstående form 

 (med tvär bas hos yttersta rosettbladen) från Grytingsfjeldene 

 i Jondal i Hardanger samt från Austad, Hsegstöl, i Säters- 

 dalen. 



Vid Schneegrubenbaude vid norra sluttningen av Riesen- 

 gebirge hittade jag 1909 en form, vilken är mycket nära släkt 

 med H. peculiare. Jag har benämnt den H. peculiare v. pullis- 

 simum. Den skiljer sig från den skandinaviska peculiare 

 (från Bunnerfjället etc.) genom mörkare stjälk, nästan all- 



