86 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 17. N:0 17. 



skutan) utan även på Tjidtjak i Pite Lappmark, vid Maunu 

 på gränstrakten mellan Torne Lappmark och Finland (i denna 

 trakt av J. Montell insamlade former kallas av Norrlin 

 H. aurigerum) samt på Uralfjällen inom guvernementet Perm. 

 Däremot har jag ej sett den från något av de centraleuropeiska 

 fjällen, ej heller från Norge. Detta kan väl anses tala för ett 

 nordligare eller nordvästligare glacialt ursprungsområde för 

 denna art, ett område någonstädes utanför den ostliga is- 

 randen. Kanske får man tänka sig ett dylikt gemensamt gla- 

 cialt ursprungsområde även för de med varandra nära besläk- 

 tade H. cololepideum Dahlst. på östra sluttningen av Åre- 

 skutan och H. mesophyton på Hemfjället. 



Att en del av de i Skandinavien förekommande fjäll- 

 hieracierna härstädes överlevt sista istiden, kan nog ej betviv- 

 las. Av skäl, som jag ej här kan närmare ingå på, har detta 

 sannohkt ägt rum på tvenne från varandra skilda huvudom- 

 råden i Norge, ett nordligt i trakterna kring Andsfjord, Malan- 

 genfjord etc. och ett sydligt vid Storfjord, Romsdalsfjord etc. 

 Inom det förra har Ä^. tubulosumT au sen f. cleistogamum (Dahlst. ) 

 Elfstr. säkerligen överlevt sista istiden, inom det senare tro- 

 ligen H. personatiforme Dahlst. m. fl. och inom båda H. al- 

 pinum L., Backh. Kanske har en och annan överlevt även 

 på nunatakker i inre delar av landet, t. ex. H. pitense Zahn 

 (== H. alpinum v. jlexuosum Lindeb.) på Solvaagtind i Saiten 

 och H. alpinum /. convolutum Om. på Gausta i Telemarken. 

 Att H. alpinum L., Backh. även inkommit senglacialt, är na- 

 turligtvis sannolikt. 



Hava några av de i Dalafjällen funna alpina Hieracium- 

 formerna kunnat bildas därstädes efter sista istiden? 



Mycket påfallande är det stora antalet av varandra när- 

 stående former, vilka Samuelsson funnit på de sydUgaste 

 Dalafjällen, såsom Hundfjället och i synnerhet Hemfjället. 

 Flera av dem stå varandra så nära, att man väl skulle kunna 

 upptaga dem som varieteter av samma art. Det synes vara 

 de första stadierna av en här försiggående differentiering ur 

 någon gemensam form, de första stegen till en artbildning, 

 som här framträder. 



Utgår man från H. mncrosyntomum på Hemfjället, är ste- 

 get därifrån till den mera småväxta H. syntonum på samma 

 fjäll mycket kort, och alldeles intill denna sistnämnda stå 

 flera andra, H. calvens, adenolbium och variodens, vilka före- 



