4 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 13. N:0 5. 



3. »Eviga» snöfläckarna begynna, och endast några få 

 risartade växter återstå: Empetrum (alltid steril), Andromeda 

 tetragona och hypnoides samt Diapensia. Denna region når 

 upp till 200 fot 7iedom snögränsen. 



4. Succulenta fjällörternas region, som sträcker sig upp 

 till snögränsen. Den karakteriseras af Saxifraga stellaris, ri- 

 vularis och oppositifolia, Rannncidus nivalis och glü'Cialis, 

 Oxyria, Luzula arcuata och Silene acaulis. 



5. Ända upp till 500 fot ojvan snögränsen stöter man 

 någon gång på fjällörter och ännu högre träffas enstaka laf- 

 arter i springorna på branta bergväggar. 



Flora lapponica inledes, som bekant, med en »introduc- 

 tio geographica». Ett kapitel i denna handlar om Lapplands 

 uppdelning i regioner efter vegetationens beskaffenhet, ett 

 annat har till öfverskrift: >De climate lapponico ejusque vi 

 vegetativa». I denna senare afdelning framhålles, att vegeta- 

 tionsgränserna äro lättast att urskilja i de trakter, där lan- 

 det sakta höjer sig upp mot fjällen, såsom i Torne lappmark. 

 Den medföljande tabellen, som innehåller detaljerade upp- 

 gifter på en mängd växtarters öfre och nedre gränslinjer, an- 

 gifves också vara uppgjord framför allt efter observationer 

 i denna lappmark (p. LV). Häraf få vi åtminstone någon 

 förklaring till det egendomliga faktum, att uppgifterna i 

 Wahlenberg's »Berättelse om mätningar o. s. v.» rätt vä- 

 sentligt skilja sig från dem i hans Flora lapponica. Den bild 

 af växtarternas vertikala utbredning i regio alpina, den be- 

 römde växtgeografen lämnat i det förra arbetet, är utan 

 tvifvel mera öfverensstämmande med verkliga förhållandet 

 ute i naturen, än hvad han uppgifver i sin lapska flora. 

 Undersökningarna i fjällen kring Köngämäs öfversta lopp och 

 källor utfördes nämligen under hans första resa och vid ännu 

 ej fyllda 20 år. De därunder förda anteckningarna synas 

 äfven ha varit rätt bristfälliga, ty från denna färd daterar 

 sig den kanske enda större, direkt felaktiga uppgiften i hans 

 arbeten: förläggandet af björkskogsgränsen till Naimakka. 



I inledningen till Fl. lapponica (p. XXX— XXXIV) har 

 Wahlenberg sökt uppdraga Lapplands »naturliga» gränser 

 mot nedanför liggande landskap samt indelat det lappländska 

 skogsområdet i fyra bälten af växlande bredd: Lapponia 

 (regio) silvatica inferior och superior samt regio subsilvatica 

 och subalpina. De olika regionerna karakteriseras därigenom, 



