HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 5 



att mer köldömma växter efter hand försvinna och lämna 

 rum för subalpina och alpina arter. 



De uppgifter om kärlväxternas öfre och nedre gränslin- 

 jer, som meddelas i inledningen, visa sig emellertid i stor ut- 

 sträckning strida mot livad som anföres på den ofvan om- 

 nämnda tabellen eller i florans rent systematiska del. Samma 

 brist på öfverensstämmelse äger ofta rum mellan de båda 

 senare partierna af arbetet. Beträffande Festuca rubras öfre 

 utbredningsgräns finnas exempelvis icke mindre än tre olika 

 uppgifter i Fl. lapponica: reg. silv. superior (p. XXXI), reg. 

 subsilvatica (p. 43) och reg. subalpina (tabellen p. LV). 



Den vidgade kännedom om kärlväxternas utbredning i 

 svenska Lappmarken, som vunnits sedan Wahlenberg's tid, 

 tvingar till så stora ändringar i lians tabell, att endast helt 

 litet återstår. Med vår nuvarande kunskap är det därför 

 lätt att visa, dels att någon skarp växtgeografisk gräns mel- 

 lan Lappland och angränsande kustlandskap ej förefinnes, 

 dels att åtminstone regio silvatica inferior och superior måste 

 sammanslås. 



På fjällen ofvan skogsgränsen urskiljer Wahlenberg i 

 detta arbete tre regioner. Den nedersta af dessa kallar han 

 regio alpina inferior eller alpes inferiores. I dess lägst lig- 

 gande partier ingår Salix glauca som den viktigaste bestånds- 

 delen i de på fuktig mark förekommande videsnåren. Högre 

 upp bildas dessa ensamt af 8. lanata. Ingen af de båda grå- 

 videna når emellertid upp till regionens öfre gräns, som får 

 förläggas till den linje, där dvärgbjörken ej mer förmår upp- 

 träda som upprätt växande buske. 



Den därpå följande regionen: alpium jugum, alpes supe- 

 riores eller alpes nivales kallas af senare förff. vanligen regio 

 alpina superior. Äfven denna region uppdelas i trenne under- 

 afdelningar. I den mellersta af dessa träffas ännu B. nana pro- 

 cumbens samt Andromeda tetragona. Än högre stiger dock Em- 

 petnun nigrum, som således utmärker denna regions öfre gräns 

 — enligt tabellen. Slår man upp p. 274 i Fl. lapponica, får man 

 emellertid den uppgiften om Empetrum, att den »summa cacu- 

 mina haud frequentat, ante Andromedam tetragonam desistens». 



Regio alpina superior når upp till snögränsen. Strax 

 ofvan denna ha Banuncidus nivalis, Saxi fråga nivalis och 

 Diapensia sina högst belägna ståndorter. Ännu härdigare 

 äro Silene acaulis, Saxifraga oppositifolia och en del mossor. 



