HEINTZE, VÄXTTOPOGRAFISKA UNDERSÖKNINGAR. 19 



att lafvar och mossor bilda hufvudmassan af dess vegetation. 

 I zonens lägst belägna delar träffas ofta gräshedar,' och flera 

 risväxter (såsom Vaccinium, Empetrum och Phyllodoce) upp- 

 träda stundom i spridda och vanligen förkrympta individ i 

 hedvegetationer eller i springor på branta bergväggar, helst 

 i sydHg exposition. 



Då Rh.-zonen, som nämndt, vanligen uppnår en mäktig- 

 het af 400 — 500 m, vore det lämpligt att uppdela densamma 

 i tvenne underzoner. 



Af tabellen öfver kärlväxternas vertikala utbredning finna 

 vi, att vissa af rishedens vanligare konstituenter ha sin höjd- 

 gräns mellan 1,000 och närmare 1,100 m ö. h. (höjdbälte III) 

 eller endast mer undantagsvis visa sig högre upp. Hit höra 

 Arctostaphylos alpina, Azalcüa, Betula nana (procumbens eller 

 erecta), Juniperus och Lycopodium alpinwn. Äfven Salix 

 lanata och glauca (som upprättväxande buskar) förhålla sig 

 på ungefär samma sätt. Liknande höjdgränser visa dessutom 

 icke mindre än bortåt ett 30-tal örter och gräs, däribland 

 åtskilliga som äga fysiognomisk betydelse, exempelvis: Trol- 

 lius, Aconitum, Geranium silvaticum, Alchemilla vidgaris, Erio- 

 phonmi Scheuchzeri, Car ex Persoonii, Aira ccespitosa och flexu- 

 osa, Nardus och Phegop)teris alpestris. 



De uppräknade arternas öfre gränslinjer sammanfalla 

 långt ifrån med hvarandra, men visa dock i det stora hela så 

 pass tydligt framträdande likheter, att man med tillhjälp af 

 dem kan uppdela Rh.-zonen i tvenne af delningar. Betula yiana, 

 Juniperus samt upprättväxande Salix glauca och lanata torde 

 få anses som de för zonens undre afdelning mest utmärkande 

 arterna, till hvilka man i första hand får taga hänsyn. 



Denna nedre del af Rh.-zonen räcker upp till ungefär 

 250 — 300 m ofvan skogsgränsen, under det att återstående 

 150—200 m falla på samma zons öfre afdelning. Gränsen 

 eller rättare gränsbältet mellan dessa båda underzoner, af 

 hvilka den nedre väl i det närmaste är identisk med Xok- 

 man's videregion, är alltid villkorlig och torde någorlunda 

 kunna skönjas endast af ett tränadt öga. 



I våra fjälltrakter kunna således följande höjdbälten eller 

 zoner urskiljas: 



lafmosszonen (öfverst), 



^ Gräshedar finnas äfven nedom Rh. -gränsen. 



